Свалих го от YTS.MX.
ВИЕТНАМ ВИНАМАТА Е ПОСЛЕДНОТО УВЕДОМЛие
Официално киносалон на ИФИ: ИТС.МХ
Фолм на мей-хен Чалаис, основана на нейната история.
СРЕЩУ КООПЕРАТИВАТА
Дали ми харесва или не, и винаги...
Виетнам е част от всеки етап от живота ми.
Благодарение на смелоста на майка ми,
Имам късмет, че оцелях след бомбардировките.
да не работиш в оризовите полета.
да хвана лодка за Франция.
и ще срещна любовта на живота си.
писателят и журналистът Франсоа Чалис.
ИНОЛНА БРАТКА
Аз съм роден по време на войната.
когато французите се опитваха да задържат Индокитай.
който още не се казва Виетнам.
Странно раждане.
много по-различно от това на другите момичета.
защото съм роден с живот.
но почти няма шанс да живее.
Но нищо няма да спре детството.
от превръщането на най-лошите кошмари в приказки.
Един ден, помня, майка ми ме переше.
когато се чу характерния рев на ескадра от самолети.
Ненадейно, движени от някакво видение,
Леля ми изкрещеше на майка ми, за да ме извади от ваната.
и да ме опаковаш в кърпа.
Отидохме да търсим убежище в един от окопите.
които са били копани навсякъде като убежища.
Прикрихме се, когато имаше няколко бомби.
Един от тях се разби в къщата ни.
Оставил е голяма дупка, където е била ваната.
Често се чудех дали не е от това детство.
тази трагедия, този безнадежден живот.
Това й е дало някакъв инстинкт.
ХОА БИНХ Провинция
В началото на 50-те години, в района на Хоа Бин,
Генерал Нго Мин Дзиен, бъдещият баща на Мей Чен.
беше на около 100 км на север от Ханой.
на един от стратегическите пътища до китайската граница.
Жена му следвала съпруга си по Азиатския начин.
и Мей Чен се е родил.
В една от тези кокили.
Между две битки.
Изгонен от Тонкин Делта.
Виетнамската мина започна голяма атака.
на Нам Дин, на по-малко от 60 км от Ханой.
Под ръководството на елита на дивизията.
човешка вълна помете Франко-Виетнамските места.
Майка ми беше много щастлива.
когато следваше баща ми в джунглата.
Майка ми беше активист.
Грижила се е за хората, обличала се е с рани.
приготвила им е с това, което е имала.
И така се случи, разбира се,
Бях зачената и там съм родена.
С напредването на Франция,
Виетнамската мина беше поръчала политика на обгорената земя.
Не оставяме убежище на вражески войници.
когато стигнаха до нашите села,
Не им позволявай да правят лагер.
и лекуваме ранените им.
Това имаше предимството да обърка дирята.
Не може да се движи с карти.
Родителите ми избягаха, като изгориха собствената си къща.
като взема само няколко неща.
Как може да не си силен?
В един момент имаш всичко и можеш да загубиш всичко.
За мен, Нин Бин...
Перфумската река е най-красивият пейзаж във Виетнам.
Виж,
когато имаше война в цялата тази гората,
можете да си представите как виетнамците
може да се слее с природата.
Имаха бамбук.
и вътре, те скътаха храна, ориз,
и войниците могат да се съпротивляват дълго време срещу Франция.
Пещерите са били капани, без да могат да се измъкнат.
Беше пълно с приключения.
Срещна баща ми, когато беше на 19.
Майка ми ме имаше 12 години по-късно.
Майка му е била при нея.
Баща ти беше голям чаровник.
Когато е бил на улицата, всички момичета са го гледали.
Дори майка ми много ревнуваше.
Тя беше влюбена.
но тя не можеше да не го заподозре.
и винаги му задаваше един и същ въпрос:
Защо ме лъжеш?
И отговаряше:
Защото те обичам и уважавам.
"че не мога да ви кажа всичко."
12 години живеех с баща ти, преди да се родиш.
Но когато се родих,
Тя не искаше да знае по няколко причини.
Когато беше бременна,
Тя разбра, че баща ми й е изневерил.
Тя избяга и си тръгна.
Тя не искаше баща ми да дойде да ме вземе.
Страхуваше се.
Майка ми искаше да скъса с миналото си.
така че се премести в планината.
С моята леля,
Естествено се присъединих към пътуването.
Да ни помогне да оцелеем с моята леля.
през тези няколко месеца,
Майка ми трябваше да продаде венчалния си пръстен.
и първо палто за купичка ориз.
За да оцелее, трябваше да даде нещо под наем.
Тъй като нямаше пари,
тя нае малко място с дървено легло.
мат и четири бамбука.
На всеки, който минава,
Тя се опита да продаде малко ориз, малко чай.
Просто минаваха клиенти.
Легла, изработени от планки с изтъкани подложки от тръстика
нека пътешествениците си починат за няколко часа.
или цяла нощ между етапите на пътуването им.
Майка ми ми го каза всеки път.
Един от нашите гости щеше да си тръгне.
Бих се вкопчила в тях, плачейки, в опит да им взема багажа.
Мислех, че ни краде нещата.
Или когато човекът беше с Каки униформа,
Бих го последвал.
Мисля, че той е този, когото пропуснахме толкова много, баща ми.
Трудно ми беше да се измъкна от тези непознати.
към когото се втурнах с дете.
вече може да има резерв.
мекота и нужда от любов.
По това време една жена, която напуска съпруга си,
и си отива по време на войната, за да роди сам,
беше смела и рисковано.
но и смела.
Майка ми си тръгна по време на войната във Франция с мен.
малко момиче на гръб, прекосявайки мъртви оризови полета.
От едната страна, от Франция, от другата.
А от другата страна - виетнамския конг.
Не можеш да забравиш такова дете.
Когато бягах, се опасявах за теб.
Притиснах те към гърдите си.
И от двете страни.
Ще те сложа на земята, за да те пазя.
Помислих си:
"Ако някой трябва да умре, това ще съм аз пръв."
Имаше куршуми, стреляха от всички страни.
Не ме беше страх.
Не се ли страхуваш от смъртта?
Когато обичаш детето си толкова много,
не те е страх от смъртта.
Водата в оризовите полета стигаше до тук.
същото тези оризни поля с кръв.
Майка ми наистина ги кръстоса с разбито сърце.
краката й се изстъргаха и на плещите й.
Тя имаше малко дете, аз.
Войниците на Вит Мин стреляха по него.
когато видят нещо да се движи.
И обратно, разединени само от полето и няколко храсти.
Французите са готови да отприщят група свирепи кучета.
За всеки случай.
Майка ми си беше боядисала черната коса в бяло.
Тя беше опаковала едната си ръка и крака си.
с парцал, напоен със свинска кръв.
Все едно е бинта.
Така тя ми каза:
Приличаше на ранена старица.
Французите не са изнасилвали стари жени.
японците го направиха.
От бягство до бягство, от село до село.
Последните им надежди изчезват.
въпреки тяхната хитрост, жертви и смелост,
Майка ми и леля ми бяха изтощени.
Скоро ще им остане само едно решение.
да се отправим към оризовите полета.
и да бъде хваната от Франция.
И когато стигнах от другата страна на блатото,
Французите ме хванаха като затворник.
Майка му е била при нея.
Французите ни хванаха.
И казах: "Дъщеря ми е толкова гладна,
"Ще ни дадеш ли нещо за ядене?"
Влязохме в колата и ни отведоха в Ханой.
Когато се сетя за нея,
Тя е невероятна, смела жена.
Тя направи всичко за мен.
Тя ме спаси и мина през всичко.
Изправяла се е пред много изпитания.
много, много, много трудни процеси, които ме белязани завинаги.
Французите ме хванаха.
Мисля, че бях част от Виет Мин.
Затвориха ме в Ханой.
Имаше един френски капитан.
която има нужда от гувернантка.
Майка му е била при нея.
Харесваше ме и ме доведе у дома.
Мей Чен и майка й няма да стоят дълго в затвора.
Един френски капитан ги взе под опеката си.
и напълно се обърнах,
живя с майка си и й даде дете, Роджър.
Майка ми сега живееше с френския капитан,
И така имах евразийски полубрат.
С мъжа, който ми стана втори баща,
от месеци на очевидно спокойствие.
Преди всичко за първи път имах чувството, че...
че ще търся през целия си живот,
чувството да бъдеш защитаван.
И така, когато избяга,
и беше държана като затворничка от френския капитан,
е обвинена в измяна.
и че си е тръгнала с един французин.
Но в крайна сметка, не.
Тя беше спасена от този човек.
За щастие, той ни спаси.
Те разследваха, за да разберат дали...
преди да живее с френския капитан,
ако не беше шпионин,
защото виетнамски жени се инфилтрираха
да убиеш полицай.
Някои образи са издълбани в паметта ми.
и са ужасни.
Един ден двама мъже нахлуха в дома ни.
Трябва да съм бил на три или четири години.
Играех си пред къщата с моята кукла.
когато се втурнаха към майка ми.
Един от тях имаше кинжал в ръката.
Не разбрах какво казаха.
и още по-малко причина за присъствието им,
Освен, че няколко секунди по-късно,
Майка ми, влачен от косата си, лягаше на земята.
Горната част на скъсаната й рокля беше изцапана с кръв.
Имаше дълбока рана зад ушите.
По-късно разбрах, че трябва да я накажа, защото обича един французин.
Ужасна памет.
Паметта на това малко момиче.
Почука на всяка врата и видя майка си цялата в кръв.
е изображение, което ме белязано завинаги.
Намушкаха майка ми, тя умираше.
И за щастие, хората пристигнаха.
камериерката и други.
Обадили се на френския капитан
който я е завел в болницата и я е спасил.
Но все още има белег.
Имаше белег зад ухото.
Още милиметър и щеше да умре, мамо.
И така, капитанът,
когато видя, че е намушкана,
ни изпрати в Сайгон.
С неговия щедър и деликатен начин да се грижи за нас,
френският капитан ми стана втори баща.
Обичаше ме от своя страна, сякаш му бях дъщеря.
Мама току-що ми беше купила нова рокля.
Тя искаше да отидем и да ни снимат.
Това бяха първите ми малки обувки.
а краката ме болят.
С малкия ми брат бяхме там.
да живееш в красива къща в Сайгон.
Беше чудесно.
"САИГОН"
Напуснах Ханой, когато бях на две години, за да дойда в Сайгон.
Тук бях две много щастливи години.
Бях толкова млада, че не си спомням добре.
но все пак някои неща остават в паметта ми.
И помня тази улица "Катинат",
където имахме къща.
и хотел "Континентал", където моят полубрат беше кръстен.
В края на войната изпратиха брат ми, Роджър.
за едно семейство във Франция, в Монтаубан.
Разделили са майка ми и мен от малкия ми брат.
Майка ми беше толкова нещастен, както и аз, разделихме се.
живеехме много малко във Виетнам.
заедно в Сайгон.
Бяхме толкова нещастни.
че френският капитан е казал:
откакто започна войната в Америка,
капитанът каза:
Толкова си нещастен, че се разделихме с Роджър.
от малкия ми брат, че ще ви взема два билета.
"и ще пристигнете в Марсилия."
За да ни спасиш...
още от началото на американската война.
Беше трагедия.
Те ти отнемат корените.
те ти отнемат нещата и ти се движиш напред.
Помня, че на тази лодка,
Бях с моята малка кукла Бела.
Добре си го спомням.
Отне ни месец да пристигнем в Марсилия.
Напуснах страната си, тъжна бях.
"Кога ще се върна във Виетнам?"
Кога ще видя страната си отново?
Тръгвах си, но в същото време бях щастлива.
защото знаех, че отивам в непозната страна,
Франция.
и пак щях да видя малкия си брат.
Това беше най-необикновеното.
и чудесно нещо за мен.
Но не знаех съдбата, която ще ме чака във Франция.
Майка ми беше сила, деликатност и енергия.
Тя беше героиня.
Не можеше да чете или пише.
защото тогава...
Момичетата не са изпращани на училище.
Тази чест е запазена за момчета.
Тя й дала не само живот, за да избяга.
цялата тази детска трагедия, трагедията на бягството.
Но мисля, че това е бил постоянният източник на храна.
За да го превъзмогнем,
Какво трябва да направиш?
Мисля, че майка й й е предала това.
Наред с много други неща, разбира се,
но тя и даде тази сила.
тази възможност да се види отвъд думите,
извън формите.
Мисля, че майка й вероятно е...
в основата на нейния темперамент.
Наистина се връщам към корените си.
и съм истински щастлива.
Тук ми е добре.
Чувствам се спокоен, спокоен.
и откривам една прекрасна страна.
Мисля, че е една от най-красивите страни в света.
Моето връщане във Виетнам, озверящо,
моето желание да разбера истината.
Защо?
Още един въпрос.
Защо нямам името на баща ми?
Като че ли майка ми,
Още веднъж, исках да отричам неговото съществуване.
Баща ти имаше връзка с младата си секретарка.
Бях бременна в седем месеца и той искаше да живее с нея.
докато още ме държи.
Ако искаш да ме оставиш, трябва да оставиш детето ни.
И мама каза: "Никога, дори да трябва да се моля,
"Ще бъда много по-щастлив.
"Нямам нужда от теб."
Тя си тръгна.
Тя остави баща ми от любов и гордост.
Влюбен в 19-годишно момиче,
баща ми беше изоставил майка ми.
която тогава беше на 30.
Тогава бях много млада.
Така че не си спомням нищо.
Но дори сега,
когато майка ми мисли за баща ми,
Виждам тъгата по лицето й.
дори и да е така.
по сантиментални причини и гордост,
Тя се опитва да го скрие.
Знам добре.
колко трудно пое тази напрегната раздяла.
Приличаш на него.
Всичко това оставя...
Как да го кажа, дълбочинен белег.
Това, което Джийн Дженет нарича уникална рана.
Тя е жена, която носи уникалната си рана в себе си.
Тя говори малко.
но по нея се разбира.
и начина, по който те гледа.
че разбира всичко.
Тя вижда през какво си преминала, как си страдала,
Коя си сега, какво обичаш.
В тази жена има безгранична нежна и хуманна.
Тук е живяла майка ми в Ханой.
Тук, в тази къща,
Майка ми ме доведе, когато бях много малък.
Бях бебе.
Едва останахме вътре с леля ми Туйет.
когато беше взривен от всички страни.
И половината от къщата ни беше унищожена.
Тя е преживяла войната Индокитай във всичките й страни.
Тя е преживяла всичко това.
Тя спаси дъщеря си от Индокитай.
Тя е преминала през събития.
четете само в книги.
Само като я гледаш, можеш да я видиш.
Тя имаше невероятна история.
Но тя имаше естествено изражение.
в нейния поглед, в очите й,
Това отразяваше всички тези неща.
Когато изживяхте голямо приключение,
и дишаше интензивните миризми на опасност и смърт.
също и надежда.
не можеш да си като другите.
Винаги има глас, който ми казва:
"Помни от къде си дошъл."
и какъв щеше да си, ако късметът не те беше защитил.
Това ми дава много сила.
Всеки път, когато я видя, дори и днес,
Винаги имам представа, която е суперналожена.
Това е този непохватен образ.
на едно виетнамско момиче на пътя.
загубено малко момиче, плачещо под бомбите.
И всеки път, когато видя Мей Чен,
тези образи ми идват наум,
като супернастроена сцена във филм.
За мен Мей Чен символизира:
цялото страдание на Индокитай и Виетнам.
Това са дядо ми и баба ми.
Бабата и дядото бяха много корави.
Много е кораво.
Майка ми беше бита.
с ръце като тези.
Тогава бяха бити.
Солта е полепнала по раните им.
за да боли още повече.
Това е дядо ми, баба ми.
От страна на баща ми, разбира се.
виетнамците не се страхуват от смъртта.
Навикът да живееш за бъдещето
и вярата в съществуването на душа, която е различен от тялото.
означава, че по-възрастните купуват дълголетие.
и преди това избирайте техния ковчег.
Това е, което дядо ми е направил.
който по време на войната сложи ковчега си близо до леглото си.
да бъде готов за всеки случай.
За разлика от Запада,
Старите хора са смятани за Икони с късмет.
Грижим се за тях, докато умрат.
и не става въпрос да ги сложите в старчески дом.
Наистина ли баща ми се би в Нин Бин?
Още един епизод от живота или смъртта му.
които никога няма да бъдат изяснени.
Посетих Нин Бин за първи път.
и да откриеш такъв прекрасен пейзаж.
толкова спокоен,
Усетих нужда да вървя след него.
по стъпките на баща ми.
Тези хора са страдали.
Те страдаха физически, страдаха в живота си.
и чрез белезите от тяхната ера.
Баща й беше близо до Гаеп.
Мисля, че беше генерал.
Той поведе партизаните, особено на север.
И тогава беше убит.
Когато бях достатъчно голям, за да задавам въпроси,
на който може да се отговори.
Попитах какво се е случило с баща ми.
Казаха ми, че е умрял по време на войната.
но с толкова странен глас.
че тази тайнственост изглежда нерешен.
Умрял по време на войната?
По онова време, това беше норма.
Да умреш във войната е по-естествено, отколкото да умреш в леглото.
Имам чувството, че нещо се крие от мен.
А ако беше умрял, как стана?
Ако беше убит в Диен Биен Фу,
или в началото на Американската война?
Екзекутиран ли е от враждебен клан?
Каквото и да е направил.
и въпреки, че умря,
баща ми винаги ще остане за мен.
от както бях малък, го видях - величествен, горд и щедър.
сякаш една легенда може да е истинска.
Тя е доста дискретна.
Тя ми каза за началото си.
че никога не е познавала баща си.
Тя ми каза, че ще дойде във Франция.
Много късно.
Това е братът на баща ти.
Той е истински брат на баща ти.
Познаваш ли ме?
- Малко.
Пътуването ми ме води в страната на баща ми.
Дядо ми е имал оризови полета.
и част от това село, където е бил кмет.
Почти цялото село и оризовите поля им принадлежеше.
Сега остана само малко от ориза.
В компанията на бащиното ми семейство,
Имам дълбока емоция.
Върви по опустошените от войната алеи.
Това е истинската провинция.
Това е старата къща, където баща ми е роден.
БЯГСТВОТО НА МИНШ ДЗИЕН MEI-CHEN
Казва, че бил много висок и много красив.
СВЕТЛИНАТА НА MEI-CHEN
Гледката е невероятна.
По покривите и пагода.
Всичко наоколо е старо.
Французите разбиха тази кула.
Всичко, което остана, е тази камбана.
Всички тези Буди са будистки учения.
Ето, за да бъдеш щастлива на земята.
Не трябва да искаш много.
Недей... ето.
Всичко представя нещо за нашия мир на ума.
и не искам много.
Това е целият будист, целият Зен.
Майка ми беше невероятен будист.
Майка ми вярвала в прераждането на Буда.
Майка ми упражнеше всичко, свързано с будизма.
Ритуите, медиите...
които танцуват в червени и зелени дрехи.
Невероятни танци.
Те влизат в транс.
Майка ми се запозна с виетнамки в Париж.
който танцуваше тези средни танци.
И видях куфари у майка ми.
с червени, зелени жълти дрехи.
Един ден искаше да отида да я видя.
но това ме изплаши.
защото тези жени бяха в транс.
Танцуваха, пееха.
сякаш е обсебен от демон.
Така че видях майка ми да танцува.
Но това, което е невероятно, е, че бях кръстен.
Брат ми Роджър беше кръстен.
и мамо, когато стана инцидент,
Тя получи инфаркт.
Майка ми почти умря.
Тя внезапно започна да се моли на Бога.
Защо да се моля на Бога, когато беше будистка?
Тя започна да се моли и каза:
Боже мой, Боже мой, спаси ме!
"Ако ме спасиш,
"Ще се превръщам във вярата ти."
Мислила е за това дълго време.
Една година по-късно я подготвихме за кръщене.
въпреки че беше непреклонна.
Преди каза: "Аз съм будист, не искам."
И когато стана инцидентът, тя се страхуваше,
Страхуваше се да не се раздели с нас.
Беше много трогателно.
Защото се страхуваш от Разделянето.
тя беше готова на всичко.
дори се превръща в майка на децата си.
Днес съм много щастлива, че върнах майка си.
за виетнамската нова година.
Бяхме пръснати.
Разкъсана от войната.
и никога няма да може да се събере отново.
А днес е виетнамска нова година.
където сме всички заедно.
Върнах мама.
когато ме доведе във Франция, когато бях на четири.
Тя е много трогателна.
Радвам се, че се събрах с вас!
Г-н НГУЙН КИМ ДЪГ
Много съм щастлива.
Когато те отвлякох, беше на четири.
Днес ти ме върна във Виетнам.
да се срещна със семейството си.
Откакто беше болна,
Тя каза: "Надявам се един ден да ме върнеш във Виетнам."
Страхувала се, че не може да върне бижутата на майка си.
така че баба ми, която беше отнела по време на войната.
Този път...
Наистина искам да видя гроба на майка ми.
Ще й купя дрехи и бижута.
но ще ги получи ли?
Но в същото време, това я притесняваше.
и винаги казваше:
Колкото повече се приближаваше краят, толкова повече казваше:
Върни ме, обещай ми, че ще ме върнеш във Виетнам.
за да дам бижутата на баба ти.
Успях да я върна и изпълнихме обещанието си.
Беше нещо чудесно.
и най-важното в живота ни,
откакто можем да държим на думата си.
Когато искаше да върне бижутата, откраднати по време на войната,
Мога да придружа майка ми до Виетнам.
По-малкият ми брат, Роджър, дойде с мен.
За първи път той откри Виетнам.
неговата родина, с майка ни и мен.
Беше момент на щастие.
Размишлявай и споделяй.
Бяхме в състояние да осъществим мечтата си.
Не мислех, че ще можем.
но е чудесно, че мога да взема мама.
където искаше да отиде.
Мисля, че това беше нашето пътешествие заедно.
до края на света.
наш собствен Виетнам и нашите мечти.
Блясък на късмет и любов.
Невероятна съдба ме очаква.
Всичко, което ми се случи след това, всеки ден, беше чудо.
Мислех, че мога, благодарение на моя вид,
Намери начин да ни помогнеш финансово.
майка ми и аз.
Бях помолин да подам ръка и лице.
за реклама на снимки.
Също ми се обади и телевизията.
да танцувам в различни шоута.
Когато им трябваха.
мимолетен Азиатец шпионин във филм.
Често ме викаха за малки роли.
За пример, в Блондинката от Пийкин с Миреил Дарк,
където трябваше да убия американец.
за късмет.
Започнах да работя и изкарвах доста добър живот.
Един ден един италиански продуцент дойде в Париж.
Търся една актриса, за да играя новата жена Тарзан.
Той ме намери на прикритието на синемонд.
На следващия ден направих скрийн тест без много надежда.
защото имаше около 50 момичета.
по-красива от другата.
Два дни по-късно.
за да ми кажеш, че съм бил
Избрана да бъде Луана, момичето на джунглата.
Бях толкова щастлива.
Но веднъж на снимачната площадка,
Трябваше да се грижа за черна Пантера и лъв.
Бях уплашен, много уплашен.
И тогава трябваше да залюля от лозето към лозето.
над дивите чудовища в джунглата в Чинецит.
Какво приключение.
Имам предложение за още три филма.
Отказах, въпреки привързаността, която чувствам.
за сладък живот в Рим.
заобиколен от приятели и италианския ми любовник,
Анджело Инфанти.
Но трябваше да се върна в Париж.
Бях толкова щастлива, че направих много пари.
за да може мама да купи ресторант "Нефритена звезда".
Звездата на Луана, момичето от Джунглата.
Между другото, как се казваш?
Мей Чен.
- Мей Чен?
Не може просто така да се запознаете с Франсоа Чале.
Но срещата беше насрочен, сърцето ми бие,
Не знам защо, бъркам му вратата.
Този човек, който се върна от Виетнам, аз, който съм роден там,
Така че ние вече бяхме свързани, без да се познаваме.
Ханой 1967 г.
"Аной под бомбите"
Говоря ви за Северен Виетнам.
Един месец.
моите колеги Жан-Пиер Янсен, Доминик Бози и аз.
са имали честта да бъдат единственият западен телевизионен екип.
за да може да влезе в тази страна.
от както се нарича ескалацията.
Ескалацията означава цялата война.
че Съединените американски щати водят
срещу Демократична република Виетнам.
Отвъд шума, яростта и страстите,
Целта ни беше да покажем как в живота, както в смъртта,
тази малка страна под 19 милиона сражения.
Нашите показания са правени независимо.
и напълно обективно.
Бяхме там, ето какво видяхме и чухме.
Когато започна филмът за Северен Виетнам,
Бях пленителна от неговия поглед, гласа му,
от силата на този човек.
Влюбих се в него.
гледайки го по телевизията,
което не ми се беше случило преди.
Илюзията на човека от киното, на Кинофестивала в Кан.
които не ми харесваха, изведнъж ме плениха.
с този доклад от Северен Виетнам.
Това е всекидневието в Ханой.
Новината е видяна от големите му шоута.
и Франсоа Чале беше пионер.
Искането е ключовата дума за тази ера.
Имаше голямо търсене на качество.
Което означава малко по малко,
цяла Франция започна да чака.
това шоу, което наистина донесе нещо.
Децата, които са тук...
Тези деца са изгоряли.
Те бяха обгорени.
Защото след бомбардировката,
къщите горет.
и въпреки, че са закътани,
огънят е все още силен.
Бяха ли вече в приюта?
Цялото семейство?
Това е цялото семейство.
Преди колко време?
Имаше още нещо. Емоцията.
Въпреки че се опитва да остане ненаситен,
имаше голяма емоция.
Докладът наистина резонира.
Той предаде всички беди, които видя.
Не само, че го видяхме.
но тогава зрителите бяха шокирани.
Когато видях доклада за Северен Виетнам,
Помислих си: "Невероятно е как им показва децата.
"по време на войната, как ги представя на война,
"Как представя страната ми, как говори."
И изведнъж се преместих.
Казах: "Трябва да се срещна с този човек."
който видя моята страна преди два месеца.
Нямаше ме толкова време.
"Той трябва да говори с мен, аз трябва да го докосвам."
За мен той беше Бог.
Тайните на ориента.
Винаги сте ме очаровали, кажете ни малко повече за себе си.
Знаеш ли, доста е трудно, роден съм във Виетнам.
Имаше джинси, синя фланелка, сини очи.
И тогава се случи това.
Погледна ме, видях го.
Той каза: "Нанасяш ли се вече?"
Защото имах чантата, направих няколко снимки.
И ме попита: "На колко години си?"
Бях толкова млада.
Дадох виетнамската си възраст.
Защото виетнамската ера
е с две години по-голяма.
Казах му: "Да, 18 години."
Но не беше вярно.
И той ми каза: "Но ти си твърде млад за мен.
"Върни се след три години."
Вярно е, че си паднахме по него.
Защото изглежда, че Франсоа е бил за него.
Отишъл във Венецуела и ми написал дълго писмо.
и той ми каза:
Имам чувството, че те познавам от 1 000 години.
Ти наистина си жената на живота ми.
Хората, които играят роля в живота ти, са...
очевидно са ви предопределили.
"Къщата ни чакат", каза Кокто.
"за разединени души."
Душите ни чакат и теб.
Вярвам, че това, което се е случило между тях,
Трябва да се е случило от пръв поглед, на първата среща.
Има много неизказани неща.
Нещо е изковано в този момент.
който има връзка.
и не може да бъде разбита по-късно.
Когато срещнах Франсоа за първи път,
който се връщаше от Северен Виетнам.
той ми показа няколко неща, които върна.
Малко парче от американски самолет.
Това е парче от американски самолет.
които съм взел от Виетнам.
на място на име Хуа Бин, на север от Ханой.
Свалиха го фермерите с мускет на 6 юни 1967 г.
Но това малко парче метал има друга история.
Първият път, когато жената, която щеше да стане моя съпруга,
но още не е дошъл да ме види.
Тя се натъкна на това малко парче метал.
Прочела е надписа и е видяла "Хоа Бин".
Тя каза: "Не мога да повярвам."
Казах му: "Не е за вярване, че хората с мускет...
"Ще застреля американски боен самолет."
Тя каза: "Не това, но къде го намери?"
Казах "В Оа Бин".
И тя каза: "От там съм роден."
Това е една от многото причини да не вярвам в съвпадението.
В деня, когато се срещнахме за първи път,
Франсоа ми обясни какво наистина е Американската война.
героизма на една страна
който ще има толкова проблеми да превъзмогне неизбежната си победа,
защото щеше да води битките си.
Речта му беше толкова ярка.
че сякаш още е там.
И точно се присъединих към него в Ханой.
Всички френски хора, които живееха там,
каквото и да е мнението им, тяхната ситуация,
обичаха тази страна по свой начин.
Интегрирани сме, без значение дали ни харесва или не.
дали подкрепихме американската война,
срещу виетнамската мина, срещу Хо Чи Мин и т.н.,
станахме обитатели на тази страна.
Без значение колко бързо останахме.
Мисля, че нещо се е появило.
Ако този френски офицер е взел майката на Мей Чен и Мей Чен,
защото беше достоен за любов.
че разбира от Виетнам.
Не е възможно.
Баща ми беше журналист и толкова години по-късно,
Влюбих се в човек, който е журналист.
единственият журналист, който е бил във Виетнам.
Пхам ВАН Дон Г
ФАНКОЙС ХАЛАИС
Каква емоция за мен.
Намерихме Цао 30 години по-късно.
Човекът, който е водил Франсоа по време на войната,
през декември 1967 г.
Толкова много спомени.
Около 11:15 ч. на 20 юли 1966 г.
два самолета от военновъздушните сили на САЩ прелитат над тази зона.
на пътя се натъква на един камион.
и се помете в огъня по този камион.
Взехме пистолета и паднахме в малък окоп.
В този момент самолетът полетя много ниско.
Значи е бил 200 метра.
И с обикновен пистолет като този,
Заедно те стреляха и самолетът беше ранен от куршумите.
и се разби и изгоря!
Имаше стотици порти и храмове.
и всичко беше взривено от американците.
Някои от тях са възстановени.
Ето ни при езерото.
На 26 октомври 1967 г.
"Тук виетнамците, в Ханой,
"застрелях самолета."
с пилота Джон Сидни Маккейн.
При какви обстоятелства ви застреляха?
Летех над Ханой.
бомбардировките над града.
Ханой под бомбардировката "Фран Чаоис" през 1967 г.
Бях блъсната от ракета.
Моят самолет падна право надолу.
Опитах се да управлявам места за изтласкване.
счупи ми ръцете и крака.
Така че паднах в едно езеро.
Бях хваната от виетнамците.
който ме заведе в болницата.
където почти умрях.
Докторите оперираха ръката ми, ръцете ми...
и други доктори, оперирани на крака ми.
Кой ден беше?
25 октомври.
Сега си затворничка, как се държиш тук?
Докторите и хората се държат добре с мен.
Как е храната?
Не е като в Париж, но е добре.
Бомбите паднаха случайно.
Да, случайно, как може да се целиш точно?
от самолет на надморска височина от 1 500 метра?
Самолет, който отнема само 7 секунди.
за да прелита над целия район на столицата.
ХАНОИ ВОЙНА МУЗЕМ ДЕКЕМВРИ 1967 Г.
Срещу Северен Виетнам, освен атомната бомба,
използваха се всякакви бомби.
Този, например, има малки крилца.
които го правят да се вихри във висините на гърдите.
И ето ги и тези позорни куп бомби.
Чието съществуване някои все още отричат
защото ефектите им са чудовищни.
Виждал съм ги, ето ги и тях.
Състои се от бомба.
с няколко топчета.
всяка пълна със стоманени пелети.
Когато се удари в земята, майката експлодира.
и 90 000 метални пелети.
са случайно пръснати.
пронизвайки всичко по пътя си.
В един район на центъра Ханой,
Преброих ги една до друга.
153 разрушени къщи.
Този, например, минахме край него.
и влезе вътре.
Ханой под бомбардировката "Фран Чаоис" през 1967 г.
Това е дъщеря ми!
Той беше вълк, дори мечка.
В къщата му имаше снимка на кучето.
снимка на Хемингуей.
Цитат от Саха Гитри.
Прикована към стената, "Винаги се жени за хубава жена."
"Ако искаш някой да ти я отнеме един ден."
А аз казах: "Ти си много кръвожаден."
Казах: "Нямате ли снимки на актриси?"
Той каза: "Не, знаеш, актриси и аз..."
Казах: "Ти си известен с кинофестивала в Кан,
"с всички звезди."
Започна да ми говори за Виетнам.
и това беше нещо много, много силно между нас.
Веднага.
Аз, веднага.
Знаех си, че ще е важен за мен.
Но нещо толкова силно, че вместо да останем един час,
Той остана няколко часа с мен.
и той вече искаше да знам всичко за живота му.
в момента, в който ми отвори вратата.
Невероятна е.
И в един момент бях жаден.
и той ми каза: "Искате ли да ви донеса чаша вода?"
Казах му: "Не, сам ще си го взема."
Отидох в кухнята му.
и видях несъгласни кристални очила.
Казах: "Когато се нанеса, ще сменя всички тези очила."
Какво има след два часа?
в живота на този човек,
Вече исках да променя всичко?
И по-късно ми каза, че когато ме видя,
той вече знаеше, че е до края на живота си.
Ясно е, че...
я запозна със социалния живот.
той я представил на най-важните мъже:
Малро, политиците, най-добрите писатели,
най-добрите артисти.
На 16 и половина ми каза:
Ще вечеряш с Андре Малро.
Казах: "Но какво да правя?"
"Какво ще кажа на Андре Малро?"
Той ми каза: "Няма значение, обличай се и ела!"
"И ще видиш, ще видиш, че се е родил...
"Дори и да не разбираш всичко, слушай, гледай,
"Вземи всичко."
И тогава започна:
И той беше от моя Пигмалион, Франсоа Чале.
По-късно казваше: "Хайде, да вървим!"
"Отиваме при Фелини.
"Отиваме да видим моята приятелка Клаудия Кардинал, София Лорен, всичко това.
И бях удивен, помислих си: "Не може да е истина.
Аз живея живота с пълна скорост.
Намерих брачен баланс.
Сантиментален баланс, който желая на всички.
Случайно се запознах с жена си.
или по-скоро, тя ме срещна.
защото беше гледала шоуто, което бях направил във Виетнам.
Тя е виетнамка, както много хора знаят.
Тя искаше някой, който познава тази страна.
която дойде от там, за да говори с нея за страната си.
Срещали сме се и никога не сме се напускали.
И от много години.
Това е най-хубавия подарък.
Заедно с моето раждане, Божеството ми даде.
След опит, за който не искаше да говори,
Франсоа не мисли за брак.
Що се отнася до мен,
въпреки всички предложения, които получих,
Бях твърде млад, за да го обмисля.
Вие сте един за друг.
режисьорът Жан-Пиер Мелвил ни каза.
Пренебрегването би било катастрофа.
"Дори да ви носи година или две щастие,
"Ще си струва."
Принуждавайки ни да вземем това решение,
Мелвил, първият свидетел на сватбата ни,
току-що беше направил красива сцена.
Беше 5 юни 1970 г.
Вече две години живеехме заедно.
Но на пръв поглед тривиалната акт на легализация на нашата ситуация
даде на любовта ни допълнително измерение.
Беше, сякаш го бяхме направили по-дълготрайно и по-красиво.
Като се ожени за мен,
Франсоа осинови и защити виетнамското ми семейство.
Никога не съм забравил любовта.
Той имаше за своя народ и за себе си.
Принц Нородм Сиханук.
винаги ще се държи към Франсоа като към приятел.
до такава степен, че да си пожелаеш.
на меден месец у тях в Камбоджа.
За съжаление, два месеца по-късно имаше преврат.
и княз Нородм Сиханук беше повален.
така че нашият меден месец,
Не сме ги изхарчили тук, в Пном Пен.
Нито в ангкорските храмове, но във Венеция.
Франсоа беше висок, изявен,
Имаше класа, както се казва.
И Мей Чен беше очарователна жена.
Те бяха чудесна двойка.
Тя беше нежна и красива.
И двамата се допълваха чудесно.
Имаше само едно нещо, което не знаех.
страна, дори по-различна от други, и тази страна,
Беше лично късно.
Един ден го намерих и го намерих много късно.
Но може би сега е момента да го открия.
когато не исках да се разхождам наоколо.
Разбрах, че никога не съм казвал "Обичам те".
Останалите жени, с които съм живяла, са убедени, че...
че ме познават, защото са живеели с мен.
Мисля, че това са хората.
който ме познава най-малко,
защото не бях себе си с тях.
Тя знае какъв съм.
За първи път може би една жена знае какъв съм.
За първи път човек знае как е Мей Чен.
Ако не бях срещнала човека,
Не мисля, че щях да спра.
Аз съм Самотник, който не се страхува от самота.
Не трябва да пилеем и секунда от живота си.
Няма какво да губиш.
Нито за момент да загубим от момента, в който се родим.
Може и да е.
деликатно нахална в въпросите си.
Той също не харесвал тълпата.
Беше много резервиран.
Беше доста студено.
ЯН МАЙКЕЛ ДАРРОАС ПАРИС ЛЕЙЕР
И вероятно, ако Мей Чен не беше там,
със сигурност щеше да потъне в самота.
Чудесно е да прекараме живота си.
и не е свършило с някого.
който не те качва на пиедестал.
Тя има много от тях.
Наистина научих някои неща.
И дължа много на Франсоа, въпреки че не беше ментор,
той не ми даде съвет.
- Определено не.
Франсоа никога не е казвал: "Направете това!"
"Чел ли си вестник, Мей Чен?"
Казах: "Не!"
Каза ми: "Но трябва да прочетеш вестник.
"Не само във вестниците, където си на снимка."
Смех, с много ирония и хумор.
Един ден той ми каза:
"Трябва да четете "Он любов", "Сендал".
Каза ми: "Ела във Венеция, доведи Балзак!"
"Чети за Тридесетата жена."
Той представяше нещата постепенно.
Толкова сме близо един до друг.
че си помислих: "Това е проблем за мен."
Не и за нея, че не сме на една възраст.
Защото има неща, които не сме имали заедно.
В един момент казах:
"за да си направим различни спомени, като отделни легла.
Какво се опитах да направя с нея?
беше да я заведа на места, където живея.
за да знае нещата.
и се запознах с хората, които обичах преди.
и тя не знаеше.
В един момент тя каза: "Но защо?"
Защо ми казваш всичко това?
Казах й: "Тъй като си ти,
"и не ми пука за другите."
Не е вярно, не ми пука за другите.
но тя е на първо място.
Пътували сме толкова много заедно.
9 пъти съм бил в Египет.
посетили Индонезия, Малайзия,
и пътешествахме по целия свят.
АЛКАНТАРКАТА ГРАЖДА СИЛНО
Юмена.
"Маунт Фоджи, Япун!"
СИРЦЕО, САБУДИЯ ИТАЛИЯ
ТАОРМИНА
ДОКАЗАТЕЛСТВИЕ
"Сейшелс"
РОМЕ
Всички тези пътуване вдъхновиха Франсоа.
за неговите книги.
Написал е 15, в това число и "Ле-шокола де-л-ентракт".
Един милион копия се продават.
което ни позволи да купим апартамента си в Нейли.
Две от тях спечелиха престижни награда "Академи".
Гари и "Лендингът", приспособени за телевизията.
СВЕЩАТЪТ
Франкоис Чалаис: "Мей Чен Инсприйърс всяка от моите книги."
"Забавлявахме се."
Така че да не правим повече анален анализ.
и направи евтина психоанализа.
Вярно е, че има голяма възрастова разлика.
с Франсоа Чале.
но не е като да е търсила баща си в Париж.
Не, не можем да кажем това.
Но чувствам голяма чувствителност в тази област.
Фотогенична ли е?
Мисля, че малко жени са по-фотогенични от Мей Чен.
Има нещо в очите.
Харесва ми, че хората я обичат.
Ако хората не харесваха жена ми, нямаше да ги разбера.
те ще бъдат странни.
Не се разсейвам, вярно е.
Малко ме е срам да го кажа, но съм щастлив човек.
Канени.
Първия път, когато се качих по стълбите с Франсоа...
е през 1969 г.
Бях малко момиче, държащо се за ръката му.
Почти не знаех...
Не ми беше удобно.
и той ми каза: "Не се тревожи, тук съм.
"Ще видиш, всичко ще е наред."
С него ходихме на червения килим.
Бях много впечатлен.
Мисля, че бях по-впечелен.
Върви по протока на Кан.
до Франсоа Чале.
от може би най-голямата звезда на времето.
И тогава съпругът ми беше в съда през 1978 г.
с Алън Пакула, Лив Улман,
Кончаловски, Франко Брусати,
Хари Салцман, продуцентът.
Той беше в съда, а ние останахме в Карлтън.
Добре си спомням, че пих едно питие с Жул Дасен.
с Мелина Меркури.
Обядвахме с Ив Монтан.
и в този ресторант Карлтън.
Сляхме се с всички тези звезди.
но се чувстваха като семейство.
Този, който най-много ме впечатли, все още беше мой съпруг.
През май 1996 г. беше за последен път.
Изкатерих се по стълбите с Франсоа Чале.
и видях как, до мен,
Той беше много отслабен от болестите.
Казах му: "Дръж ми ръката,
Днес имам силата.
"и ще се изкачим по стълбите заедно."
Това е последната ни снимка на Франсоа и мен.
на фестивала в Кан.
Франсоа Чале даде голяма подкрепа на фестивала в Кан.
Непочтено е, че сме разбрали, че наистина е така.
за интервю със Старлеи,
понякога звезди.
По-скоро звезди, отколкото звезди.
но все пак, това беше част от него.
Празникът трябваше да е по-тежък, в добрия смисъл на думата.
с интервюта като тези, които е направил.
на..забележителен френски.
и винаги с чувство за представа.
Какво мислите?
Мисля, че наистина трябва да сте абнормни, за да сте против.
Не и за това.
Не, за слънчевите бани.
В Италия има слънце.
сигурна свобода.
можеш да ходиш по улиците.
Заедно губим нещо безценно.
Свободата на частния гражданин.
Усети ли ги през цялото време?
Да.
Чустваме ги много и започваме да свикваме.
Днес празникът е известен по целия свят,
но няма истинско присъствие в пресата.
Няма никой.
както по времето на Франсоа,
който би могъл да представи този фестивал.
Мисля, че му хареса.
Да я учиш малко по малко.
винаги внимателно и без грубост.
ЯН МАЙКЕЛ ДАРРОАС ПАРИС ЛЕЙЕР
Как да се държиш.
с тези много важни и сложни хора.
може да се срещнат.
Вярно е, че не е спирало.
този път през деня.
пейзажите и срещата.
Доведени от най-невероятните хора,
сякаш ми се усмихваш с късмет.
Защити ме и ме обичай.
ЯККЕЙС ЧАБАН-ДЕЛМАС ПРИМ МИНИСТЪР 1969 1972 г.
ЯККЕЙС ХИРАК ПРЕДСЕДАТЕЛЯТ НА РЕПУБЛИКА
МИНИСТЪРЪТ ЛИОНЕЛ ЮСПИН
Академик Академик Академик
От война до мир.
Това виетнамско момиче стана голяма дама от Париж.
Не е изненада.
че е пленила толкова много хора около нея,
включително и някои от най-прочутите.
Тя например беше гостенка на Куросава в Япония.
По изключение, художникът Балтус,
Отвори й вратите на студиото.
Тя беше приятелка с княз Нородм Сиханук.
и принцеса Монеанг.
Същото е и с Джийн Мараис.
Когато я срещна, Салвадор Дали я нарисува.
Лино Вентура и Серхио Леоне бяха сред най-добрите си приятели.
както и Федерико Фелини и съпругата му Жулиета Мисина.
Незабравимата актриса в "Страда".
Майкъл Морган и президентът Едгар Фор.
София Лорен и режисьора Терънс Йънг.
Юл Бринър и Жорж Чакирис, Марчело Мастрояни.
Можем да назоваваме дузини.
дори стотици.
Робърт Хосейн, Клаудия Кардинал,
режисьорът Еторе Скола.
СПЕЦИАЛЕН ДЕН
Съпругът ми, Франсоа Чаяс, ми беше обещал нещо.
Той каза: "Каквото и да става,
"Ще те заведа във Виетнам."
Но той вече беше много болен.
той отиде в болницата и ми каза да си взема багажа.
Всички казаха, че е лудост.
Не беше добре, че си тръгна.
означава смърт.
Да си тръгнеш умираше.
Но той ми каза: "Дадох ти това обещание,
"и каквото и да става, искам да го запазя.
Искам да се върна с теб и да видя Виетнам с теб.
И за съжаление,
Това е пътуване, което не можем да направим заедно.
С мъжа ми говорихме за това.
Франсоа не искаше да се лекува до края на живота си.
Искал е да избира смъртта си.
точно както бе избрал свободата в живота си.
и искаше да си тръгне с чест.
Каза ми, когато си тръгна.
Най-голямото доказателство за любовта ми към теб.
Днес си тръгваме.
И той ми каза:
Най-голямото доказателство за любовта ти към мен.
"е да се борите, да сте смели,
да бъдеш силен и преди всичко свободен.
След първия поглед между Мей Чен и Франсоа,
двойката имаше 28 години щастие.
чрез пътуване, романтика, романи, измишльотина и реалността.
След 28 години Мей Чен се оказа сама през 1996 г.
ВЯРВАТА В ДЕЙСТВИЕ
Дами и господа, добър вечер.
Ето заглавията за четвъртък, 2 май.
Смъртта на Франсоа Чале.
Глас, любов към киното, медиите, телевизията.
Той винаги ще бъде човекът от Кан, беше на 76 години.
Франкоис Шалаис, приятел на звездите.
Довиждане, Франк Чуис Чалаис.
Седем души, които са маркирали ФРЕНСКАТА АВДИОВИДУАЛНА ДЕЙСТВИЕ
Обещанията.
Казах му, че те срещнах заради Виетнам.
Ще се върна във Виетнам заради теб.
Върнах се няколко месеца след смъртта му.
Година след смъртта му,
за моето пътешествие във Виетнам.
На Южнокитайско море.
първо ходихме в Индонезия, Филипините,
Манила, Кантън, Хонконг.
Франсоа не беше добре.
и му казах:
Утре трябва да стигнем до Ха Лонгбей.
Пътуването ни беше планирано за Ха Лонгбей, Ханой.
Хуе и Нин Бин.
Всички места, където Франсоа е направил докладите си.
29 години по-рано.
Той винаги ми е казвал: "Някой ден ще те заведа в Хонконг,
и особено Ха Лонг Бей.
Това беше нашата мечта.
И не бяхме в състояние да осъществим тази мечта.
Това е нещо в живота ми, което...
Във всеки случай за Виетнам, който свършва тук,
с Франсоа, преди Франсоа.
И след това Ха Лонгбей ще бъде по петите на Франсоа.
Година след смъртта му,
ще откриеш това Китайско море.
тези пътешественици от хиляди тук.
Искахте да сте с него.
Присъства с вас въпреки всичко.
в сърцето и в паметта ти.
Поклонничество, любовен жест.
Какво означава това пътуване за Мей Чен Чале?
Това е...
Първо, това е жест на любов в памет на Франсоа.
защото трябваше да направи този филм с мен,
прочутият Ха Лонгбей, този известен Ханой.
Болезнено пътуване.
Тъй като е чрез неговата книга,
В тази ситуация,
за да разбера, че във Виетнам е знаел по-добре от мен.
И това е, в известен смисъл, да се дезориентира нещо,
да се опитаме да излекуваме тази болезнена рана.
Говорил ли е с теб за Ха Лонг Бей?
Този Ха Лонг Бей ли представяше
Нещо символично за него?
Да, защото за него е така.
Първо, той не е могъл да го види по време на виетнамската война.
Беше забранено, не можеше.
И винаги е искал да ме отведе в моята страна.
Той искаше да пътуваме заедно.
Искал е да видя това, което е видял.
да имаме същите спомени.
за да не имаме различни пътуване и спомени.
Но той не е познавал Ха Лонгбей.
искаше да го разбере с мен.
"Ха Лонг бей".
е мечтано място за влюбени.
Мечтата ми беше да се върна тук със съпруга си.
Франсоа Чаяс, но за съжаление,
той почина след това.
и не можах да изпълня мечтата си.
Това винаги е било пропуснатата ми среща във Виетнам.
По време на пътуването ми до Виетнам,
виждайки това малко момче,
Запомних съобщение от една от грижовните книги на Франсоа.
Беше заради срещата му с малко дете.
изоставен под бомбите по време на войната,
който той държа в ръцете си.
И той написал:
Той спря да плаче и се смееше.
Тогава стана непоносимо.
Но защо тази сляпа доверие
"Той имаше в мен?
"Знаех, че не го заслужавах,
Тъй като не можех да направя нищо за него.
"Но той ме беше избрал в тази ужасна тъмнина посред бял ден.
Той ме беше осиновил, този сирак,
"в края на ужаса,
"и смехът му ме съсипа и ме разкъса."
От това пътуване до Северен Виетнам,
От своя страна разбирам, че представата за това малко момче
никога няма да ме остави.
Помня и изключителното интервю.
на Франсоа Шале с Джон Маккейн.
Как се казваш?
Лейтенант командир Джон Сидни Маккейн.
Много известно име.
Затворник през 1967 г.
и е освободен шест години след парижкото споразумение през 1973 г.
две години преди края на американската война,
на 30 април 1975 г.
Маккейн, който беше дълбоко повлиян от войната във Виетнам,
Франсоа, който беше дълбоко повлиян от войната във Виетнам.
Като дете от войната във Виетнам,
ние тримата, тези съдби.
и каквото и да е бъдещето на Джон Маккейн,
Уникалната среща ще остане изключително.
И може би ще кажем:
"Ако мине френски журналист,
"не е попитал упорито и не е казал:
Няма да си тръгна от Северен Виетнам.
Без американски затворник.
"Какво щеше да стане с Маккейн?"
Не знам.
Но в същото време мисля, че и интервю, което ще се появи
американски затворник, освободен от затвора.
плача пред камерата на Франсоа Чаяс.
Нещо се е случило между Маккейн и Франсоа.
Нещо повече, в неговата биография,
Джон Маккейн отдава дължимото на Франсоа Чалис.
След прегледа на Франкоа Чалаис,
Знаех си, че това ще стане, защото в къщи е лудница.
И че виетнамците вече не могат да ме убият.
Джон Маккейн.
От мемоара "Вярата на баща ми"
ВЯрата на баща ми
Бях вдъхновен от човека, писателя,
и великия репортер.
и знаех всичко, което имаше в него.
и исках да го споделя със света.
Мей Чен Чале получи
почетния състав на министъра на културата,
Фредерик Митерран през 2010 г.
Тази награда отдава чест на лоялността й към майка й.
Корените й, съпругът й.
с работата си.
специално за създаването на филмовата награда, кръстена на нея.
Когато говоря за Франсоа Чаяс,
Разбира се, защото този голям кинолюбец,
този голям критик, този голям репортер,
този голям адвокат на киното ми е много скъп.
за неговите секти като Рефлета от Кан и Синепанорама.
и винаги...
винаги сме били в главата си.
гласа му, тонът му,
Уникалната му дума.
завинаги свързано с духа на фестивала.
и историята на киното.
Когато говоря за Франсоа Чаяс,
защото твоят живот е зависим от неговия.
Знаехте как да почетете Франсоа Чалис.
и да пази спомена си жив,
да намериш най-изобретателния и подходящ начин
като винаги търсиш светлината.
Ето как сте създали награда "Францио Чалаяс млад репортер".
Мисля също и за наградите, които от 1997 г. насам,
се дава всяка година на фестивала в Кан.
на директор за превземането на света.
както самия Франсоа Чале се справи толкова добре.
Журито на Francois Chanlais PRIZE
Да отидем в Кан.
където снощи беше връчена първата награда "Францио Чале".
Беше режисьорът Адмир Кенович.
Режисьорът на филма The Perfect Circle
който получи тази награда от Бриджит Фосей, както виждате.
Журито се председателства специално от Sophia Loren и Alain Delon.
Филмът е заснет в Сараево.
и ще има премиера при Директора за две седмици.
Тази награда има за цел да почете един млад режисьор
който улавя света.
Много трогателно, г-жа Чалис се опитва да прочете съобщение от София Лорен.
но не може.
Аз ще поема, защото има думи.
които понякога са трудни за разчитане.
"Скъпи Мей Чен, скъпи приятели,
Наистина съжалявам, че не мога да бъда с вас тази вечер.
"за връчване на третата награда на Франсоа Чале.
"И чувствам, че още по-тъжен съм."
Защото в този месец на май,
Мисля много за Франсоа.
Той ми беше истински приятел повече от 30 години.
"и великия кинаджия, който беше
"е от голямо значение в началото на кариерата ми."
Извинете, пак ще взема думата.
Защото искаше да бъда силен.
"Друг филм" на Юсеф Чахин.
"Западен бейрут"
КИПУР
Направени са в САЩ.
Мотократа диря
Щом се родиш, вече няма да можеш да се скрийш.
ДНИ НА ГЛАРИЯ
ХОРА НА БОГ
ТИМБУКТУ
120 бита за минута.
Синът на Сал.
БЯГНАТ ЖИВОТ
"Момче от Heaven"
УДАРЕНО
ФРАНЧОЙС ХАЛАИС ПАРИЗ
Киното се казва, че е семейство.
но е и семейство на приятелства.
хора, които са вярвали в мен.
И в известен смисъл,
Това е история на любовта, разбира се.
но и приятелства.
Серемония за фантом на младия репортер.
Благодаря на всички мои приятели, на съдебните заседатели,
на тези.
който ми помогна.
Подкрепяше ме, след като получих награда.
Журито на Франчоис Чалаис млад репортер
Журито на Fran chois chalas Young Reporter Award 2024 г.
Името на Чалай не е изчезнало от екраните.
Мей Чен е представила над 200 документални филми.
и филми й се пазят от архивите на съпруга й.
Франсоа Чаяс.
В архивите си "Мемоарите на Цинема"
запленят аудиенциите по целия свят.
Когато се върна във Виетнам,
това е земя на болка, но също и на радост.
Женската цитадела.
беше любимият храм на Франсоа.
Тук повече от когато и да е,
Не мога да не си спомня тези думи.
Един ден през 1988 г. ми писа:
"Срещнахме ли Бога на това дълго пътуване,
"да търсим себе си?
"Не знам.
Това, в което съм сигурен, от друга страна,
"Ако Бог не съществува,
Любовта ми ще го изобрети да бди над теб.
Антъни Хуанг представя: трансперфектни медии