Свалих го от YTS.MX.
Официално киносалон на ИФИ: ИТС.МХ
Винаги съм казвал, че Хуна, Ксауна Каау.
е най-богатото място в света.
защото имаме най-красивите деца на света.
Един ден един от вас ще застане на мое място.
защото тази култура, нашите ценности, това, което ни е скъпо,
това, което държим дълбоко в сърцата си,
трябва да продължи.
Трябва да продължи.
Уважение, уважение, уважение.
Уважавай другите.
Уважавай това, което учиш.
Когато ме уважаваш,
Уважаваш душата си.
Уважаваш себе си.
Винаги дръж това уважение.
Да се редим тук.
Внуци, красивите ни правнуци.
идват насам, група.
Всичките ни песни, всяка една е любовна песен.
и ние изразихме любовта си един към друг.
Когато танцуваме, не правим каквото си искаме.
Държаме хората в сърцата си.
Държаме ги, защото знаем, че са скъпи.
Схващаме ги, прегръщаме ги.
защото любовта ни един към друг е силна.
Вярваме и много.
че има Творец по-силен от нас,
Затова сме тук на земята.
Тук сме, за да не видим какво можем да спечелим.
но сме тук, за да се грижим един за друг.
И така, Ка-шу-гун-я, нашият Баща в Небесата,
говорим за Гарванът и Ийгъла.
говорим за нашата история.
Откъде сме, кои сме, как сме семейство.
и как сме свързани.
Уча децата ни на това.
Искам да знаят колко са важни.
Искам да знаят, че имат какво да предлагат.
Искам да знаят колко е важно.
да се родят и да са част от нас.
че ще има признание.
И искаме те да бъдат част от нещата.
че деца, абсолютно, това ме обсебва всеки път, когато...
когато видя малко дете да пее и танцува,
имитирайки това, на което е бил учен.
Ражда се в него, роден е в детето.
И не всеки Дръмънд ще разбере това.
Това е нашият начин на живот.
И когато се роди в тях, чувствай се много силно,
ето го и следващия водач.
След 10 000 години тази култура все още ще бъде силна.
Защото имаме какво да ви предложим.
е как нашите хора,
всички добри и нежни слушатели,
Аз ще говоря.
по думите на дядо ми.
Казвам се Дръмънд.
и...
означава, че няма да има промени.
означава, че е безценна.
Аз съм внуче на Каагуантана, Ганакс.
"Лукнакс", "Кикс", "Айку Куан".
И идвам от къщата на "Равенс Нест".
Баща ми, Дейвид Уилям сър.
името му Дръмънд.
когато стана водач на клана на Чуканеди.
Когато е бил дете,
Той получи името Кааш де яааа дакаа.
Майка ми, Мами Уилямс,
името й Дръмънд.
Нека ти кажа нещо.
за това как съм се родил в култура.
Бях малко момиче и приятелят ми Шуни каза:
че е Ийгъл и Линда каза, че е Ийгъл.
И така, моята приятелка Винона каза: "Добре, аз съм Ийгъл."
Реших, че и аз съм Ийгъл.
Прибрах се за обяд, обявих пред майка ми,
"Мамо, аз съм Ийгъл."
И тя каза: "Не можеш да бъдеш Ийгъл, ти си Гарван."
Исках да съм като приятели.
Казах: "Но аз искам да съм."
"Не, не, ти не избираш, ти си роден в това."
Ти си родена в красива култура, Каръл.
Ти си роден в нещо устойчиво.
"и не отричай кой си."
Този момент беше началото на моето образование.
Отгледана съм от Тлингит, заобиколена от артисти от Тлингит.
и говоримият език беше Дръмънд.
Думата Дръмънд означава, че съм човек.
и се отличаваме от животните.
Ние сме хора, ние сме хора.
С любов, любезно, търпеливо,
Мама ме научи на радостта да бъда Дръмънд.
Не разказвам често историята.
Баща ми, когато беше в трети клас,
изтичал при учителката си.
Тя е монахиня и той каза:
и защото говори така,
Тя го биеше, биеше баща ми.
Тя го взе и избяга с него.
и го хвърли срещу стената.
Пак го изпуснах и го хвърлих.
Той беше кръвожаден, натъртен, разкъсан, ранен, травматизиран.
Никога преди не е бил бит.
Какво каза баща ми на тази монахиня?
"Радвам се да те видя."
Къде е заплахаът?
Не се сърдя от това.
Не, това е грешен път.
Нека те науча малко за това кой съм.
за да можеш да се разбереш
и бих искал да науча нещо от вашата култура.
Да отидем заедно.
Радвам се да те видя.
Търсих я тази сутрин.
в Регалията, където децата са носели
и едно момче има липсващо копче.
Така че трябва да гледам и да му дам едно копче.
за да може одеалото да е пълно.
Кара те да се чувстваш толкова добре, че децата...
са научили красотата на култура "Тлингит".
хубавото на това, което са.
Преди западняшкия контакт,
Индианци от Аляска.
са имали цели местни системи за информация.
нашият начин да възпитаме собствените си хора
в продължение на хиляди години.
И тогава, когато се случи западняшкият контакт,
и колонизацията започна да се случва в Аляска.
Между 1740 г. и средата и началото на 1800 г.
Започнахме да виждаме пансиони из цяла Аляска.
Това, което ще видите тук, са обекти.
които са били взети от този период.
и тези предмети се връщат у дома.
в индианската общност в Аляска.
Всичките им предмети, които са имали с тях.
бяха отведени от... знаеш...
дали не са отнети от децата.
или ако родителите са ги изпратили с детето,
има усещането, че всичко е изгоряло.
когато децата, нали сещате се, започна да ходи на училище.
Точно до кануто има снимка.
на местни деца и това дойде,
Това, което ще видите тук, е...
деца, толкова млади, колкото знаете,
4 или 5 години отпратени.
Беше напълно законно да вземем децата си.
и в много случаи, знаеш, отнемайки нашите култури,
Да ни отнемем езиците.
Като водач на центъра "Аляска"
имаме отговорност да направим така, че
че споделената история се учи,
Никога повече да не се случи.
И така, какво ще правим сега?
ще отидем ли да видим единственият лекуващ пилон в страната?
Посветен е на оцелелите от интерната.
Да се поразходим навън.
Това е началото.
на "Аляскаскаска индианска общност" "Лечебна градина".
Добре, влизайте.
Винаги ме побиват тръпки, когато съм на този пилон.
Идеята зад този пилона...
имахме внучката на един оцелели от интернат.
които се свързаха с центъра "Аляска инициатива".
Казвала се е Норма Джийн Дън.
Тя каза: "Нуждаем се от пилон.
която е възпитана, всеотдайна.
на всеки
и потомък, и за тези, които не са се прибрали.
Когато гледаш в полюса, е много, нали знаеш,
много хора, които виждат този поле,
те са представяни или могат да го възприемат като изкуство.
каквото и да е,
но това е и първият изцелителен пилон в страната.
И така, когато погледнете в полюса,
това, което ще видите долу долу.
е мечка с двете си малки.
и в човешката форма на маската, представя какво е термина "титуляр".
бяха индиански агенти по това време, вземайки децата ни.
Но тогава ще видите масата в Гарван.
да приеме две деца на върха.
това означава, че нашите деца ще се върнат в тяхната общност.
Толкова е хубаво, че успяхме.
за да вдигне лекуващия пилон тук.
В центъра "Аляска индиректно наследство".
И когато го вдигнахме,
Имаше над хиляда души, които се появиха.
И така за мен, знаеш ли,
Това означава, че сме в ера на изцелението.
Това е момент във времето, който означава, че...
Знаете ли, нашата общност е гладен за такава работа.
Представих се в Юпик.
Казвам се Емили Еденшау.
Моето Юпик име е Кеняркаяааггак.
а аз съм Юпиак и Инупиак.
Семейството ми е от Емонак, Аляска.
Това е малко Юпикско село.
на устието на река Юкон.
Но живея и работя по земята Дена.
и в момента работя като президент.
и изпълнителен директор на центъра "Аляска изначално наследство".
Миналата година също ме осиновиха.
в клана на Гарван "Св. Лангнг".
в "Олд Масете" в "Хайда Гвай".
Значи аз съм Гарван Тъндърбърд.
Имам най-хубавата работа на света.
Защото съм заобиколен от красотата.
от нашите култури всеки ден.
Добре дошли на хиляди туристи.
които идват всяка година в центъра.
Всеки би го казал като малък.
Нямаше да им повярвам.
И причината е заради моята лична история.
Не съм израснала в моята общност.
Майка ми беше осиновена при раждането.
което за съжаление не е рядкост.
особено по време на териториалните дни в Аляска.
И така майка ми е израснала извън нашата общност.
и култура, и на свой ред, както и аз.
Много години бях в Тексас.
но се преместих в Аляска, когато бях на 18 и сега съм на 40.
Но се преместих в Аляска, когато бях на 18 и сега съм на 40.
Цял живот се опитвам да се свържа отново.
за това, което съм като индиецка от Аляска.
За мен беше изцеляващо пътешествие на толкова много нива.
Намерих това във връзката си с култура и общност.
е източник на сила за мен.
Но също и разбиране.
че имам отговорност да го изплатя.
И всичко, което правя, е сигурно.
че всеки един индиец от Аляска,
където и да живееш,
заслужава достъп до вашата култура.
Знаеш ли, тук, в центъра "Наследство"
често кажем, че сме нещо повече от музей.
Тук нашата култура оживява.
Тук ще ни видиш да живеем.
и дишайки нашия начин на живот.
Но също така можете да видите, че нашите познания са предадени.
от поколение на поколение всеки ден.
Или дори да говорим родния си език.
или дори да говорим за родния ни обхват.
Знаеш ли, дядо ми, когато го срещнах за първи път,
Казах му да ми каже нещо и той отказа да ми го каже.
заради случилото се в интерната.
Мисля, че има истински глад.
и възраждането се случва из цяла Аляска.
и дори извън Аляска.
почти като културно възраждане, ако щете.
където знаете, коренните хора,
нашата култура се развива.
нашите езици се говорят в училищата.
И както казах по-рано, има смисъл в историята ни.
където не ни беше позволено да го правим.
И така, в нашата общност има истински глад.
но и от нашите посетители.
Несметни истории от първия народ на Аляска.
Казвам се Арон Легет.
Имам честта да работя като президент.
на родното село Еклутна,
той беше единственият известен във ФБР, а сега и щатското племе.
И точно сега сме долу в Чанщну,
или "Уестчестър Лагун".
Зад мен има един от местните значки за името.
и много партньори, идентифицираме важни места на Дена.
Сега сме в Чанщну или Грас Крийк.
Това беше риболовен лагер Дена.
Денаината са коренните хора.
на Южна централна Аляска.
Те живеят тук от хиляда години.
В началото на 1920 г., когато Анкоридж е бил избиран
като щабквартира на Железопътната линия на Аляска,
Ранните картатори са дошли тук долу.
докато Дена'ина ловяха риба край реката.
И ги попитаха: "На това как му казваш?"
И те казаха: "Чанщну."
Написали са го като Честър.
Казахме, че сме достатъчно близо.
Искам да кажа, че няма стар мъж като Честър.
който все още имаше уиски.
или затънтено място по поточето.
Дерогация от името на Дена'йна Чанщну.
а Чанщну означава Грас Крийк.
Можеш да видиш тази трева, която започва да се превръща.
Това е тревата, за която се говори.
Ако погледнете към интерпретативната група,
ще видите това име, Чанщну.
И после ще видите тази картина.
Това е абстракция от противозащитния чувал на Дена.
Това е нещо, което хората на Дена ще носят със себе си.
като важно притежание.
а също и знак за състояние и богатство.
В противозащитката щеше да има нещата.
че трябва да създаде огън, като кремък и сух прах.
неща, които не искаше да се намокрят.
По-късно и те щяха да се използват.
да носи барут и патрони.
Това е създадено.
от Ахтана Атхабасканската артистка Мелиса Шаджинов,
работи с комитета.
И в крайна сметка подбрахме огнената чанта като знак на Дена'ина.
за да разкажа историята на упоритостта, която Денаината имаше
преди земята да бъде анкетирана.
и милион къщи, които виждате зад нас.
По-скоро бяхме принудени да се махнем от това място.
или да кажем, че трябва да се освободим.
Но тези рибешки лагери...
включително моите пра-пра-баба и дядовци.
са били тук горе и надолу.
Така че искаме да напомняме на хората.
на името Дена'йна Чанщну.
че не е Честър, а Грас Крийк.
и че това е важно място за риболов на Дена.
Тук в Анкоридж.
Бях в "Анкърдж"-музей.
през последните 13 години и половина,
но преди това работих.
В центъра на Аляска.
като Помощник-ръководител на Колекции и доказателства
и културната историчка Дена'ина.
Ръкавиците ми са атабасканови ръкавици.
Тези цветя...
Дойдоха през Канада от монахините в училищата.
Те научиха жените на цветя и бродерии.
и после се превръща в мъниста.
Пропътувал е през Канада, до Аляска.
чрез комерсиалната компания "Аляска",
"Хъдсън Бей трейдинг Къмпани".
И днес, много цветя.
са известен артистичен стил на Атхабаскан.
Декориран в бобърска кожа по подбраната част.
и след това се скрийте за строеж.
Отново колието ми.
Направени от червени, черни и бели мъниста.
И после тези бели снаряди тук.
се наричат дентални снаряди.
Това са малки морски молюски.
Развива се край Ванкувърския остров близо до Британска Колумбия.
Разменили са ги на северозападния бряг.
с Тонгита и върха на Цимшияна.
при Ахтана Атабасканите.
Ахтна се изтъргуваше с тези хора за мед.
В култура "Тлингит"
медта е върховен знак за състояние и богатство.
А в нашата култура тези снаряди са.
Значи, те са високоценени.
те бяха знак за състояние и богатство.
Ако погледнете логото...
за центъра за родно наследство в Аляска,
ще видите точно това, което изобразено тук.
Е, причината да избера това място
е, че това е видимо място.
Мисля, че има хиляди хора, които идват.
Добре, но също и проект, за който става дума.
обяснява на хората.
че това все още е нашата традиционна родина.
Никога не сме го напускали.
Не сме били, нали знаеш,
Насила се премести на хиляди мили от тук.
Бях поканен да го направя преди много, много години.
от главатаря на клана.
Умолявах ги да не им дам заповед за това.
Защото не мисля, че съм достатъчно опитен, за да го направя.
Виждам хората да я използват, както трябва.
и хората са щастливи, че е там.
защото им напомня за миналото.
Тук са имали богата история.
И това е точното място, където е бил оригинала.
Преди почти 300 години.
Разбира се, че нямаше жив човек, който да си спомня.
но им били разказвани историите.
и предадени през годините.
от това как изглеждали оригиналните.
И сега се върна в реката.
където е бил оригиналът преди години.
Казвам се Джеф Скафлестад.
Дядо ми дойде от Норвегия.
женеше се за индианската ми баба.
Семейството, в което израснах, беше сечището.
Ходил е на училище тук в Хуна, върнал се е в Хуна.
беше учителка тук.
до пенсионирането си.
Карвър и художника са моята работа.
Свързани са един с друг.
Това, което ще разберем, когато се върнем в историята,
изглежда така от дърворезба.
Развиха характерното формално изкуство.
Вече го имаме.
И винаги е спорно какво е станало първо.
но изглежда, че в момента доказателствата показват, че
тази дърворезба е на първо място и от дърворезба.
и е направил това абитуриентско изкуство толкова характерно.
В западната култура ние сме заседнали, използвайки думата "художество".
И въпреки, че мислихме, че сме идентифицирали термина "Тлингит".
което може да включва представата за изкуството по някакъв начин,
те не са точно сравнителни.
Всичко, което виждате тук, не е изкуство.
И когато го казвам,
няма западняшката представа за изкуство.
Не правиш нищо и го слагаш на стената.
Носиш тази голяма отговорност, когато правим това.
Защото в това изкуство има спиритизъм, история.
разказва историята на случилите се, те бяха добри, лоши.
Не обичаме да използваме думата тотеми.
Така че за нас, когато става дума за една картина,
който изглежда така, се нарича "коотея".
и за нас най-важната част от полюса.
е предметът отдолу.
Така че започваме първо там.
Това е известна история от моя клан.
клана на Чуканиди.
Този полюс се нарича "Ха Коотея".
Ксакоч е известен войник.
в Тлингит, подобно на Ахилес.
Илюзии от гръцка област.
И по това време хората живеели тук,
те живееха близо до брега и това...
и правят неща от лодки.
И имаше голям октопод, който би нападнал лодките.
Издърпаме хората зад борда, ядем ги и ги убиваме.
И така, Ксакоч, който се представя от човека тук в червено,
който наистина държи октопода и кинжала,
Един ден той говореше със своя брат от "Равен".
и каза: "Изглежда, че ще трябва да го направя."
за да води битка с октопода.
Той е убил всички наши войници.
Ще трябва да се боря с този октопод.
И това идва от времето, когато хората
и животните щяха да се разберат един друг.
и хората от брега гледат битката,
и водата кипи, а Кса'Коуч е във въздуха.
а после и съществата във въздуха.
И изведнъж всичко се потапяше.
и става тихо и това е.
Обещах на тези, които сапьори, готов съм.
Но аз обещах.
че никога повече няма да ловите морски дяволи.
И тогава Кса Куч умира.
Взех го от другата страна на магазина.
И няколко старци идваха тук долу.
Дойдоха до вратата.
и видях през нея.
И без да питам, те казаха:
"О, значи си направил пилонът на Кса'Коуч."
Така че се чувствам доста добре.
Защото разпознаха това, което се опитах да изобразя.
Ксакоч, ето го кинжала, вързан за ръката му.
А това е знаменитият войник.
Ако отида в друг град и отида на друга работа,
и някой казва: "Какво значи този пилон?"
Ако вече не знам историята,
Нямам представа какво значи.
Значи няма някакъв код?
че ще научиш за това.
Така че, ако си спомняте нотите от скала,
и за тези, които са ходили на училище тук в САЩ,
Това, от което имаш нужда, е кратко описание на това, от което имаш нужда.
да знае за история или нещо подобно.
така че това е, което те служат.
И така, това, което са, е, че издълбахме тези.
а после ще включим и главните части на историята.
и тогава им разказваме историята и хората са там.
Те са тук, когато им разказвам историята.
Запомнили са го и са казали 20, 30, 40, 50 години след това.
Няма ме и искат да разкажат на внуците си за това.
и ще гледат на това като:
Да видим, как мина?
И тогава, изведнъж, ще им се случи:
Точно така, това е семето.
И това им напомня как върви историята.
Научи това изкуство, трябва да научиш и това.
защото сте просто пазител на знанието.
Това не е твое, не е твое, никога няма да го притежаваш.
и ти сключи това споразумение.
когато един художник те взема за чирак,
че разбираш, че те уча на това.
с идеята, че ще предадете това.
за хора, които още не са съществували.
Изкуството е движено от правилата.
Някой да каже: "Искам да съм поет!"
но наистина не искам да уча азбуката.
или синтактика, или граматика, нещо такова.
е доста трудно да се направи.
Така че трябва да преминеш през всички тези етапи.
да научите правилата
за да означават твоята поема нещо.
Така че, когато правиш това...
трябва да преминеш през всички принципи.
за това как важат правилата и така нататък.
И щом знаеш правилата така,
тогава ще станеш креативен и после ще можеш да проектираш
и направи нещата оригинални, за да бъдеш креативен.
И много пъти западняците не могат да го видят.
Да видя дядо си на масата в кухнята.
Когато наминат, ще наминат различни старци.
и говореха история, култура.
А баба ми винаги пиеше кафе в ръцете си.
Затова и до ден-днешен,
Мога да пия кафе толкова късно, колкото си искам, само да се вмъкна в себе си.
Казвам се Ричард Далтън 3.
Казвам се Тейкат.
А аз съм Токдеентаан от "Гащерна къща".
и Чуканеди Иил, дете на Чуканиди.
Аз правя много формовъчен дизайн.
И откакто се дипломира в Института по изкуства в Сиатъл,
Почнах да го правя на компютъра.
използвайки векторни програми като "Свободна ръка" и "Илустратор".
За мен и за моя народ.
е начин да разказваме историята си.
устната история на нашия народ в миналото и сегашното.
За нас е важно да можем да го направим.
и отличават различни племена.
като нашия Гарван Мойти и нашия Ийгъл Мойти.
Как се научи да го правиш?
От къде черпиш вдъхновението си?
Знаеш ли каква е разликата между различни неща?
и различни кланове и различни предмети.
и части от проекта?
И както винаги, трябва да се научиш да правиш нещо.
как е ставало преди и откъде идва.
и смисъл, за да не го копираш.
или да се раздвои без да знае или разбере.
Мисля, че това се отнася за всяко коренно племе.
Това са част от личното.
и комерсиални филми, които съм правил.
Това тук е проект на Гарван.
Първопричината на цветове, които използвам,
черното винаги ми е на първо място.
В нашата култура червеното е второстепенно.
а синьото до зеленото е нашите третични цветове.
И имайте предвид, че много от тези цветове
за нас не са традиционни.
Като много тотеми от преди години.
Никога не съм имал цвят.
Много от цветове са създадени.
и ни доведе от Запада.
Ето един добър пример за този процес.
Миналата година Злат е имал 75-ата си год.
да имаш златния медал.
Дадоха ми идея, която един художник беше направил.
и искаха да го прочистя.
и да го променят, за да могат да го използват за прожекция на коприната.
бродерия, плакати, каквото се сетиш.
И така, идвайки от графичен графичен план.
И маркетинга, можах да взема този проект, да го източа отново.
и като го векторизирам, това ще позволи на клиента ми да го вземе.
и го принтирайте във всеки размер, винаги е нажежен и чист.
Когато бях в Института по изкуства в Сиатъл,
Уча се на вектори и Фотошоп и други такива неща.
и тогава започнах да се превръщам.
И помня, че беше трудно да се върна у дома.
Защото беше нещо ново.
И трябваше много да обясня как...
Все още рисувам традиционната си ръка.
Защото мисля, че е важно.
и след това минавам през различни етапи.
и след това иди до компютъра.
и после го онагледих в своя собствена форма.
и начина, по който мога да правя нещата.
Този лист, но може ли да го преместим малко по-нагоре?
и да го направим по-скоро извивка от другата страна, а?
Когато ме попитаха,
"Защо го правиш?
Защо правиш компютъра?
Е, все едно ще получиш ново стоманено ножче.
от друг магазин, щат или страна
че сте вложили в нов инструмент за дърворезба.
Инвестирал си нова шивашка машина за одеало.
Такива неща...
че имаме всички тези инструменти на разположение.
и някои хора го вдигат, други не.
Така че това беше, за да ги накара да разберат.
че не се продава сам на дигиталния свят.
но има процес, който поддържам.
за да имам историята на изкуството.
Имаше история на чертеж.
и концептуално, преди да скочиш на компютъра.
Хубавото е, че с новите инструменти,
ни е позволило да обръщаме нещата и да си поделяме нещата.
И за да го направим още по-надалеч,
това одеало е правено през осмото поколение.
от Сиатъл, Вашингтон.
Ще бъде като да разработя мем.
Откъдето намерих одеалото си от една от неговите снимки, които имаше.
И го хвърлих за йода.
И беше забавно да се обърна.
Можеше да е Вътрешен ден.
Вдъхновен съм от книги на баща ми.
Чета я, когато бях малък.
Бях чела "Брукс Дайндж".
е най-необитаемата планинска верига.
в САЩ.
И това наистина ми говори.
Исках да отида там и да живея там.
Моят дом се намира северозападно от Fairbanks.
Горе на планинската планина.
На път съм от градската светлина.
Имам хубава Аврора да гледа тук горе.
Израснах в района на Масачузетс.
където гъстотата на населението е доста висока.
И винаги съм мечтал какво ще е.
да бъде навън и да живее в пустошта.
Баща ми почина, когато беше на 41 г.
Майка ми имаше пет деца и не беше наоколо.
Тя трябваше да работи, за да ни подкрепи.
И така, ние сме възпитани много независими.
И когато бях на 18,
Вече бях сам една година.
когато бях на 18 години,
се преместил в стара изоставена минна хижа.
които нямали течаща вода или електричество.
точно на ръба на вратите.
Но за мен беше вълшебно.
да живееш в такава мечта.
и да научи на какво трябва да учи пустошта.
Винаги съм харесвал нощта, дори когато бях малко момиче.
Обичам да съм в пустошта.
Изживявам мечтата си.
Мога да контролирам моя собствен план.
Виждам всякакви красиви райони на Аляска.
За мен, да съм в природата под небето, изпълнено със звезди,
Имам дълбоко чувство.
връзка и духовност.
Свързана съм с тази обширна вселена.
Има моменти, когато не снимам,
Ще оставя камерата и ще оценя момента.
За мен е много важно да мога да го направя.
за да не загубя радостта си.
Една от любимите ми снимки се казва "Уондърланд".
Беше хваната точно тук, в моя двор.
Харесва ми как Луната е в сцената, осветяваща дърветата.
които са замръзени през ноември.
и тази много крехка Аврора.
на половината от сцената.
Тук се нарича "Галактични мечти".
И това е изображение, с което Млечния път върви заедно с него.
на Аврора отдолу и на Андромеда.
И имам много малко снимки, които включват Аврора.
с Млечния път и Андромеда.
И температурите са били около 30 под тази нощ.
На това му се казва арктично навлизане.
където обикновено, знаеш ли,
Хората пазят всичкия си арктични уреди, снегоходки.
Тази вечер, защото е по-топло,
Определено имам вълна, която бих облякъл.
и врат.
Обичам да нося вата, която имам в Исландия.
Ако е по-студена нощ, ще отида с моя Чивиют.
която е много лека и топла.
Това е мускокс.
Това е най-топлата вълна, която можеш да купиш.
В студена нощ.
Имам лисичата си шапка, която обичам да нося.
заедно с ръкавиците ми от бобър,
които нося над други ръкавици.
Тази вечер щях да нося само дрехи.
някои прости ръкавици като тези.
защото имам достъп до пръстите си, с които да снимам.
Това е хубавото на падането.
че не трябва да носиш толкова неща.
И аз бих носил шапка.
Замразяването може да се случи бързо тук горе, когато има температури.
40 по-малко, мисля, че са 10 секунди.
за да замръзне откритата кожа.
Трябва да бъдеш много, много внимателен.
И преди съм бил мразен.
Фотоапаратурата включва много топли за ръце.
Винаги имам поне два предни фарове.
Значимостта е, че...
когато си на студените температури,
Трябва да помислите и да си вземете камерата.
Да го обезопасим с нещо.
където няма да се появи много влага.
Така че аз обичам да опаковам камерите си.
и ще ги прибера в багажа си.
и после го сложи на студения под.
за да се загряват бавно.
Трябва да сте готови за каквото и да е състояние.
Има неща, които се случват ненадейно.
пътните затвори и може да се издъните за известно време.
Хората биха казали, че може би е твърде много.
но обичам да пътувам с дърва.
Имам резачка, имам шеста, имам клечки, запалки,
Знаеш ли, един спален чувал, който стига до 50 по-малко.
Да, има много уреди.
Трябва време, за да се подготвиш за пътуване.
Да, значи това тук е моята Аврора, както я наричам аз.
Имам хубава овча кожа, спален чувал.
Аптечка за първа помощ, резервни гуми, готови прибори и храна.
Тук има малка печка, а под леглото има и вода.
И едно от нещата, за които забравих да ти кажа, е тук.
дали обичам да нося InReach с мен
защото обикновено не съм в район, където има приема,
И ако има нещо спешно, мога да го използвам.
Тук има малък SOS бутон.
Така се работи и от сателитите.
Зависи от температурите.
но имам още един спален чувал.
Това е 40 до 50 под чантата, която ще хвърля тук.
за когато стане малко по-хладно.
Моята малка тенджера за нагряване на вода.
и малките ми печки, които обичам.
Защото, ако се отдалечавам от буса си,
и на някой друг лагер, ето какво ще взема с мен.
И това ми дава начин да загрявам вода.
топи сняг, направи чаша кафе, каквото и да е.
Хубава, лека и ефикасна.
Но в момента това е моята готовност да падна.
Имам CB радиото и антената.
И го използвам, когато се качвам на пътя до Далтон.
за да мога да контактувам с цистерната.
или някой друг на пътя.
Това е съществен инструмент, който да има там горе.
Защото това са трудни условия за движение, случват се неща.
Трябва да знаеш какво става.
и трябва да можеш да разговаряш.
Фотоапарат "Аврора" е много технически.
Има толкова много за обмисляне.
когато си навън и снимаш, знаеш ли,
Защото Аврора сменя светлината си.
трябва да се увериш, че си
Композицията ви и вечер, това може да е трудно.
както и да се приготвяме за елементите.
което може да е доста трудно.
Знаеш ли, когато си навън...
под нулата.
че ще се пазите в безопасност.
И сте защитавана.
Работя много за това, което правя, за да видя нещо, което ми се отблагодарява.
и хората го ценят.
Едно от приложения, които обичам да използвам, се нарича "Уинди".
Доста точно.
Често се използва от буш пилотите тук в Аляска.
Това също показва посока на вятъра.
В момента нямаме звезди.
Това не означава, че ще се изтласка.
и да е чисто всеки момент.
Или можем да караме по пътя.
и да видим как изглежда.
Да отидем малко по-далеч в тази посока.
е това, което бих направил.
и да видим дали можем да хванем ясно място тук.
30% облачна покривка в тази зона.
Така че ще отидем да видим.
Облаците са нашият край в последно време.
Веднага щом успяте, бавно започна да се разпада.
най-доброто, на което можеш да се надяваш, са хубави снимки.
Здравейте, казвам се Хедър Брайс и съм съпругата на Стив.
Аз дълбая лед 27 години.
Имам 11 титли от целия свят.
Преминах от дърво и Бронз към лед, когато срещнах Стив.
Казвам се Стив Брайс, 30 годишен ледорез.
Добре дошли в нашия уъркшоп в Чино Хот Спринг, Аврора.
Сладоледа, извини ме, леден музей.
"Музей Аврора".
Тук правим всички части и парчета.
които ще бъдат вътре в ледния музей.
Така че, ако преправям стая или реконструирам скулптура,
може би около 90% от времето, когато ще се направи в тази област.
Издълбахме го по целия свят.
Вероятно най-доброто място.
е тук във Фейрбанкс, Аляска,
където времето винаги е студено и предсказуемо.
Така или иначе е доста предсказуемо.
Ако е много студено, ако е много топло,
се превръща в сериозно предизвикателство.
Почти други форми на скулптура.
знаеш, че можеш да контролираш атмосферата си.
но много ледени неща,
имате много малък контрол над времето.
Тъжният факт е, че някои от най-хубавите ни неща никога не са имали хубави снимки.
Снимките го правят малко по-лесен.
за да знам, че ще бъде унищожено.
Всъщност това е креативният процес.
Това те пристрастява към лед.
Изкуството се прави.
Временната страна е част от авантюрата.
Мисля, че особено за хората,
че е там само за известно време.
Трябва веднага да се забавлявате.
Когато двама души правят нещо, ако заседнеш,
другия човек може лесно да дойде и да го види.
Да, прави голяма част от махането на лед.
много от по-голямата форма.
Обичам хубавата тонизация и наистина правя повърхнините.
и най-хубавите детайли се появяват.
Ако някой от нас заседне,
защото го гледаме твърде много.
и другия човек не гледа на това толкова много.
Те могат да дойдат и да видят какво точно трябва да се случи.
И си помагахме с това през цялото време.
И чертеж.
Като дете, леля ми беше неделима.
да правим забавни проекти със сестра ми.
И започнах като магазин.
и скулптура доста рано в началното ми образование.
Обичам да се вдъхновявам от филми, които съм гледала.
особено от детски книги.
Обичам да създавам животни, които правят човешки неща.
малко странно.
Вълшебството идва от последните 2 до 3 на сто от това, което правиш.
Можеш да седнеш и да направиш сцена.
и времето ти изтича и е хубаво.
но да го превръщаш в магия.
трябва да го изтласкаш през невероятно ниво.
За да стане скулптор на лед,
Препоръчително е да отидем в компания за лед.
и ме попитай дали мога да те назнача.
и ще се сдобия с няколко прости инструменти.
и поеми от там.
Много скулптори могат да получат малко опит.
през кулинарното поле.
Ходили са в готварско училище и са се учили да правят брезентки.
и ледени подноси, подноси за скариди и други такива неща.
При тежък инцидент с оборудване,
Не съм художник, нито чекмедже от както се помня.
И от тогава съм почти 95% лед.
Защото когато слагам ръкавици, не забелязвам.
че ми липсва половината от лявата ръка или левия палец.
О, да, бетел, не мисля, че имат електричество.
А аз: "Какво?"
Всъщност, последната ми година в колежа,
Исках да знам какво да правя.
и реших да се присъединим към програма "Виста" на Корпуса на мира,
и отначало отивах в Корпуса на мира, за да отида в чужбина.
и тогава чух твърде много ужасни истории.
и затова реших да направя Виста.
която е доброволка в услуга на Америка.
Имах избор, можех да отида в Апопока, Флорида.
Или Фейрбанкс, Аляска.
Апопа е на по-малко от 30 минути.
от къщата на родителите ми.
И си помислих:
Не се присъединих към тази програма, за да съм толкова близо до дома.
Така че си помислих, добре, предполагам, че ще отида в бетел, Аляска.
Говорих със съквартирантката ми от колежа и казах:
Отивам в бетел, Аляска.
И тя каза: "О, има някой на пода ми."
Това е от Аляска, нека го попитам."
Тя се върна и каза: "О, да, бетел!"
Не мисля, че имат електричество.
А аз: "Какво?"
И това, което се случи, беше електроцентралата.
беше изгорял в бетел няколко години преди това.
И ето какво си спомняше този човек.
Казвам се Корлис Тейлър.
Живях в Аляска 45 години.
а аз съм в "Феърбанкс" от 33 години.
Пенсионирах се през 2020 г.
Бях на пълен труд и пишех почасово.
И двамата ми баба и дядо бяха шивачки.
дядо ми беше шивач.
и винаги имаше шивашки машини наоколо.
Майка ми и баба ми.
Изградих всичките си дрехи, докато растях.
Нямах първата си рокля, която беше купила от магазин.
докато не бях втори курс в гимназията.
Бях в бетел.
Реших, че трябва да намеря какво да правя.
Така че си помислих, че ще се науча да завивам.
Затова си купих книга и се научих да завивам.
и направих първото си завивка.
Един приятел го видя и каза: "Ще ми направиш ли една?"
Аз съм като: "Ок."
Затова направих втория си юрган.
и после започна да прави завивки.
Мога да направя нещо невероятно и да го облека.
И така, някой е дошъл от Калифорния.
за да преподаваме този курс по носими картини в нашия магазин за завивки.
И така, записах се в този клас.
и си тръгна от там.
Току-що се превърна в новата ми любов.
защото това беше просто начин.
да бъде креативен, използвайки плат.
Да, наричам се художник.
Знам, че в света на изкуствата има много...
спорът може да е силно казано.
но между занаята и изкуството.
Мисля, че това е комбинация от занаят и изкуство.
Бояджиите имат тази палта от различни цветове.
и се смесват, нали знаеш, сини, зелени, жълти и оранжеви.
Разбъркват тези цветове.
за да излезе с нов цвят.
И аз правя същото с плата.
Знаеш ли, ще взема червения плат и зеления плат.
и ги размесете в дреха.
И това е платът, който избрах.
за подплатата на тази дреха.
Обикновено започваме с едно парче плат.
че гледам това, което наистина обичам,
и тогава вземам това парче плат.
И го гледам.
и да видим какви други цветове има в плата.
и после започваме да събираме други парчета плат.
който върви с това.
Но започваме с центъра на вниманието.
В началото режа муслин.
И така, това е моето парче, върху което строя.
Обичам да ги използвам някъде от 8 до 10.
15 различни плата.
Така че вероятно ще извадя тюркоазен тюркоасан.
дълбоко тюркоазирала зеленикава синя платка.
за да добавим към тази колекция.
Както казах, знаете ли,
Художниците имат различни цветове боя.
имат платното, на което рисуват.
те използват различни размери.
и форми на четки, за да се направи удар.
И така, за мен и за това, че съм направил носими картини,
Това е моето платно.
Така че тази бяла платка тук е платното.
на която градя целия си цвят.
Разбира се, че съм повлияна от доставката на плат.
който е тук в града.
Но когато пътувам,
сякаш бях във Флорида миналата седмица, на посещение при майка ми.
Откъде съм и отидохме до магазина за плат.
И купих още плат.
И когато пътувам,
Ще си взема дрехи и ще се върна в студиото.
Така че дрехите ми са много здрави.
за разлика от нещо по-галерийно.
Има дрехи, които са в галериите.
И те са много, много сложни неща.
2015 г. или 2016 г. някъде там,
имахме първото си шоу в Калифорния.
Когато я видя на подиума, когато я носи модел,
Първата ми мисъл е:
Това й стои много добре.
И после втората ми мисъл е:
Трябваше да направя нещо малко по-различно.
Трябваше да имам плата.
вместо да е там, трябваше да е там.
Или бих могъл да го направя.
Знаеш ли, винаги се самоунищожаваме от това, което правим,
и когато продавам дрехи, хората ги купуват.
Виждам ги с него, има малко парче от мен.
това е тъжно, защото ми харесва толкова много.
И аз му казах:
Наистина исках да го запазя, но го продавах.
и тогава част от мен е наистина, не знам,
Горд съм, че някой харесва моите неща.
Харесваха ми работата, не само, че я хванаха.
и си го занеси у дома, но го носят пред хората.
Наистина се гордея, когато видя този самолет.
да видим как ще се отрази на хората и особено в Аляска.
Хората наистина се гордеят с конюшнята на Ксаат Каани.
първият търговски самолет
да бъде кръстен с местна дума:
Ксаат Куани са хората на Сьомгата.
В днешно време има дума за изкуство.
и се нарича нов термин.
Превежда се до случването на важно мероприятие.
Свързано е с това, което сме.
и към миналото ни.
И това показва, че все още съществуваме.
и да заживеем днес, за да имаме своя език.
и да говорим на нашия език и да го доведем.
и ни представяйте нови думи на нашия език, ако трябва.
И това е част от начина, по който се приспособяваме.
в днешно време и да се придвижим напред.
Представяйки си как ме научи баба ми.
Казвам се Каекиа.
и английското ми име е Кристал Уор, клана на Sokeye.
Аз съм Дег Хит'ан Атабаскан от страна на майка ми.
а аз съм Дръмънд и филипинец от страна на баща ми.
Върша много публичност, стенописи, мащабна работа.
Освен това рисувам, пиша и правя графичен дизайн.
Съучастник на компания Трикстър
с брат ми Рико.
Ние сме мариен графичен магазин за подаръци.
Мисля, че съм щастлива да имам семейство.
Това събуди креативността ми от ранна възраст.
Баба ми разказва истории за разпознаване.
че ще бъда художник от много млада възраст.
и каза, че ще се разхождам наоколо като луд.
и нещото, което ще ме спре по петите ми.
беше много жив, смела.
И тогава майка ми така и не ми се скара.
за чертеж по стената.
До ден-днешен все още рисувам по стени.
Добре се справяхме, преди да стане дума за изкуство.
Ние създадохме средства за предаване на информация.
до следващото поколение, било то за нашата регалия.
за да можем да се разпознаем един друг.
и да знае от кой клан е някой.
за да можем да се обръщаме към тях и да се грижим за тях.
Или библиотеките, които са в нашите тотеми.
и нашите дълги къщи, канута или гребла.
Всички те са кодирани с нашите културни ценности.
нашите истории, които принадлежат на някои кланове.
Дизайнът, който правя, е форма, която е специална.
на Тлингит Хейда и Цимшийските племена в Аляска.
и в цялата ВС.
Подложката може би е най-почтена от тотеми, канута, канута.
предните части на къщата и нашия Чилкат, който плетем.
Мисля, че абитуриентското изкуство идва от
и принадлежи на коренното население,
и по-точно "Тлингит Хейда и Цимшиан".
В по-голямата си част мисля, че тази форма
трябва да се носи от нашите хора.
Точно както нашите предци, те са се приспособили към времето.
Това, което беше съвременно и съвременно за тях,
Сега може да е традиционално за нас.
И така, продължавайки напред и продължавайки,
да бъде новаторска и адаптивна
и да можеш да се променяш с времето е важно,
докато в същото време се кореним в знаенето.
Кой си, откъде си и какво значи това.
Затова казвам много.
от коренното население живеят в два свята.
защото сме свързани с нашите предци, нашата земя,
Животните, които събираме, които винаги сме събирали.
от миналото до следващите поколения.
и нашите задължения да предадем цялата тази информация
а също и в момента, в живота и тук и сега.
и съществува като иновационни и креативни местни хора,
които разцъфтяват и говорят на нашия език.
Разпитаха ме в "Аласка бизнес ежеседмично"
за моето изкуство.
В същото време, Мерилин Романо,
която е вице-президент на "Алака Еърлайнс",
са предложили новата ливърия да бъде нарисувана.
от местен художник от Аляска.
И жената с пощата идва в офиса си.
и оставя това списание на бюрото си.
А аз съм на корица с моите картини, а тя чете статията.
и тя казва: "Искам тя да го направи."
Съвпадение е, че три години преди това,
Налагах картините си на Боинг 737.
Исках да видя самолет "Алака Еърлайнс".
Предначертана от индиец от Аляска.
Така че Мерилин Романо ми се обади и каза:
Здравей, Кристъл Уорл, ти ли си?
И аз казах: "Да."
"Исках да говоря с вас да проектирате самолет."
Видях статията ви.
в "Аласка бизнес ежеседмично",
и исках да ви попитам дали ще ви е интересно.
"в проектирането на самолет за "Алака Еърлайнс".
Не мога да кажа не.
Наистина се гордея, когато видя този самолет.
и да видим как ще се отрази на хората по целия свят.
Имам моменти, когато бях бебе и бях в креватче.
и гледам плаката на Аудубон.
Аз съм Линда Инфанте Лайънс и съм художник.
Израснах тук в Анкоридж, Аляска.
и голяма част от моето вдъхновение идва от о-в Кодиак.
където майка ми, баба ми и прабаба ми,
моето родно семейство на Алутик Аляска
се връща 4 000 или повече години назад.
Винаги рисувах и рисувах мебели.
и се забъркваш в неприятности, за това, че рисуваш твърде много.
Така че винаги съм обичала изкуството.
Това, което се опитвам да направя, е да взема това, което виждам.
и след това се опитвам да изложа как се чувствам.
За мен е важно картините или рисунките,
най-вече картини сега, да се покаже или да се изрази усещането
които разбирам, когато видя тези неща на света.
Баба ми от Кодиак беше много вдъхновяваща.
Знам, че е рисувала и рисувала.
но тя беше много заета жена.
Отгледала е много деца.
и не мисля, че е имала шанс.
да развива артистичната си кариера,
но знам, че е много креативна.
Тя също беше влюбена.
с естествената си среда в Кодиак.
И ние прекарахме много време на плажовете,
гребане по плажа, риболов и бране на плодове.
Тя ни научи на имената на цветята.
за да можеш да ловиш риба.
Баба ми Кодиак беше нещо като семе.
на креативността, откакто бях много млад.
Моите портрети сега са вдъхновени от икони.
Така че в известен смисъл те са символи.
Не подбирам личното изражение.
но нещо по-универсално.
И тези портрети са на местни жени от Аляска.
Опитвам се да ги покажа като символи.
от това, което говори за властта и духа на тези жени.
и тяхната привързаност към земята.
Това е работа в иконосен портрет.
Тя се грижи за света, провъзгласявайки властта
която има от хилядолетия живот на земята.
За мен жените са много важни.
Идвам от дълга линия от много силни жени.
много вдъхновен от баба ми, вдъхновен от майка ми.
Имам три дъщери.
Аз също видях през баба ми.
колко много тя беше лепилото на семейството.
Тя беше енергия и тази, която имаше всички истории.
и неща, които трябваше да знам като дете.
Едно от нещата, които наистина ме вдъхновиха
е масата на Alutiq.
и много от родната маса на Аляска имат централна стойност.
и тогава те имат редица около главата.
Концепцията е, че си приличаме.
знаете, християнските вярвания и руската православна църква,
много виден в Кодиак.
Предците ми са преживели руската колонизация.
и моята прабаба, тя говори руски и Алутик.
и не говори английски.
Така че историята е много близо.
Участвах в изложения.
наричана "деконзолация на Аляска".
в която артистите са поискани да мислят за деколонизиране
и как да поправим част от щетите на културата.
Инициатската култура в Аляска, как да се движиш напред, знаеш ли?
като жива култура и да взема тези парчета.
които често били потиснати, издигайки ги,
и в мислите ми, издигайки алуциалната култура
и просто го слях с руски православен
или Christian или просто като цяло западняци.
С други думи, да покажем родната култура на Аляска
може да се види, че е равни като Запада.
Харесва ми, вместо да се деколонизирам, да се развивам.
Да се издигаш, да знаеш на света,
тази богата култура и история.
Като всяка картина.
като създадеш работата, ще откриеш нови неща.
неща, които не сте планирали да правите.
и всъщност се учиш.
от създаването на истинските картини.
Да те учи на нови неща или да те води по различни пътища.
Това не е целеустремено съобщение.
това е съобщение, което изглежда расте с времето.
и тогава ще стане важно.
с това, което се случва в света.
И има много връзки, които се случват в движение.
Има и по-изтънчено.
съобщения или изображение,
може наистина да започне разговор или чувство.
Ако някой може да види моята работа или друга художникска работа,
и спри за малко.
и помисли какво виждат и как се чувстват.
те могат да се измъкнат с друга идея или чувство,
но това отваря ума и сърцето ти за нещо ново.
Вие сте в Музея на Аляскаския музей на Севера.
във Фейрбанкс, Аляска.
Аз съм Алдона Джонаитис.
Аз съм пенсиониран директор на университета.
на Северния музей на Аляска.
Музеят има съвременни картини.
Средата на 19-ти век, много стари, а някои от тях са съвременни.
А това е едно от най-старите ни парчета.
Казва се "Оквик Мадона".
На около 2,000 години е.
И не е "Мадона", а от слонова кост.
Инопиата, която е група хора на север
Кой е издълбал това, предполагам?
имат история за майката на животните.
Майка на животните е едно същество.
От които се появяват всички животни по света.
Както виждате, има малко създание на стомаха й.
докато държи това малко създание.
Това вероятно е плочка.
Тогава, ако я гледаш в лицето, виж усмивката й.
Тази усмивка на Мона, това парче е издълбано толкова изящно.
с каменни инструменти.
Малко анекдот за това.
Когато дойдох на интервю за работа тук преди 35 години,
Аз вървях.
Защото съм индиец по история на изкуството.
Така че съм чел много за индианското Американско изкуство.
Отидох до галерията и казах:
Защото в началото го бях научил много пъти.
от моя клас казах: "В теб ли е "Оквик Мадона"?
Искам да съм в музей с "Оквик Мадона".
И ето ме тук.
Това е още едно забележително находчивост.
Художникът, който е направил това, е сибирският Юпик.
Това е гной.
Направени са от коремчета, жени с чревца на гной, разфасовани.
Отворих я и я заших заедно.
украшения с пера и зъби.
Напълно непромокаема е.
Всъщност се използва.
Използва се, когато ловците отиват на лед.
Красиво е.
не само за нас и за сибирския Юпик.
за животните е красиво.
Значи ги почиташ, като правиш картина?
които ще носиш, когато ще ги събираш.
И разбира се, винаги питаш животно,
"Искам да ти отнема живота,
но ви благодаря, че ми позволихте да го направя.
Тази метална част е замислена да изглежда като кости на кит.
които северняците използват за храна.
Покажих ти.
това, което човек може да нарече традиционно туземско изкуство.
Изкуство, създадено от аляски земляни.
Това е работа.
от една съвременна жена на име My Face.
Синьото е много богато, дълбоко синьо.
Това е цвят, който е често срещан в Тлингите.
в рисуването и много други неща.
Тези неща означават колко богатство имате.
Но разбира се, това, което искаме да видим,
се е пръснала на заден план.
Не е от своята култура.
тази жена е много зависима от своята култура.
но тя се разпада от ограниченията.
че някои хора казват: "Ако сте роден човек,
трябва да създадеш традиционно изкуство.
Разбира се, че е.
Направени са от "Тлингит".
Фотография е в Аляска.
откакто е донесена от руснаците.
Най-старата снимка в архивите.
на щата е от 1868 г.
Направени са от Идуърд Мюйбридж.
който е снимал еднопосочни снимки на коне, които тичат
за да го докаже, когато конят е на земята.
Художници, които все още са му учили как хората ходят.
Това е галерията на Роузбери.
Аз съм фотограф, преподавал съм фотография тук.
в университета за 35 години.
и отиваме да видим един човек.
който ми беше добър приятел, умря преди 12 години.
който е отговарял за всички снимки.
Тук, в музея, за колекцията.
Казва се Бари Макуейн и това е част от работата му.
част от пейзажа му в Аляска.
Беше извън ерата на киното.
преди цифровата фотография, въпреки че той сам се промени.
Но той приличаше на Ансел Адамс от Аляска.
с голям формат камера.
Вършете работа в голям формален пейзаж.
И направи тази голяма колекция от образи.
че днес имаме работа тук.
Мисля, че без Бари...
в този щат има много фотографи.
който никога не би продадел снимка.
и никога не са имали работата си в музей.
или е бил вдъхновен да направи сам шоу.
или да влезем във фотографската общност.
Разбирам, че сега има 1400 снимки.
и това е около една трета от цялата колекция.
от която може да се далечи музейът за тази галерия.
и е в склада си.
Така че говорим за близо 5000 скулптури.
родни изкуства, фотография, картини, всичко, всички изкуства.
Знаеш ли, фотографията е едно от тези изкуства.
че хората все още казват: "В изкуството има фотография."
Нали знаеш, защото има занаятчийска страна.
има информация.
Това се прави на Фотожурнализъм, като портрети у дома.
Значи има много снимки, които не са картини.
Най-вече, акобоядисате стената,
Това се смята за изкуство.
Фотографията винаги е имала този чип на рамото си.
а също и тази самоличност от други артисти.
Какво е това или не?
Фотографията често е била малка част.
музеи, защото не са толкова скъпи.
Едуард Уестън, Ансел Адъмс, тези хора са имали стотици.
за всеки принт през 60-те години.
Ако сега имате "Номер 30"
струва милиони.
Така че фотографията идва на себе си, за да бъде безценно изкуство.
което помага, защото когато пазара идентифицира нещо
като изкуство е.
Разбира се, фотографията е изкуство, самоизразителна.
Емоционално е.
от всички тези неща, които влизат във всяко изкуство.
Тези са от серия елени.
Това го направих от Ном, Аляска.
Еленът бил доведен в Аляска.
от човек на име Шелдън Джаксън в края на 1800 г.
Това, което видял, било, че много местни общности
бяха накарани да се заселят в села.
Те бяха номади, следваха елените наоколо.
Тези хора имат месо, козина, кожа.
Средствата, които едно животно като това дава.
Затова доведе елени от Сибир, където имаше говеда.
елени и елени
са почти едно и също животно.
Но те са опитомено животно.
И ги застрелях през 1990 г.
Точно когато започнах да преподавам тук в университета.
Тази работа е на един прекрасен фотограф на име Джим Баркър.
който сега е на 80 години и е живял в бетел, Аляска.
който е в Западна Аляска.
Това е малък квартал, най-вече родна общност.
и направи тези грандиозни снимки.
от начина на живот.
12 години е живял в една общност.
Работя в радиото, чета новини.
да продаваш местни снимки и други такива неща в ред.
за да излезе този изключително важен исторически документи.
Това са хора, които влачат белуга кит.
Това е младо момиче, което си оправя косата.
две млади момичета, които си оправят косите,
Искам да кажа, че не можах да вляза.
и да не познавам тези хора и да снимам този филм.
Това означава, че той е приемен от общността.
което е толкова важно в документи.
Казвам се Джовел.
Аз съм творческа фотографка.
Когато не правя снимки през цялото време,
Тук съм и правя всичко от метене.
Мия, правя шоута.
Каквото трябва да се направи, аз го правя.
Идвам от Тринидад и Тобаго.
и се премести в Аляска като бебе.
но семейството ми все още е Западен индиец, все още сме Карибски.
Баща ми много ме подкрепя, обичам баща ми.
Леля ми също е яка, но все пак ме моли.
когато се връщам в училище.
Знаеш ли, на 32 съм, имам тази галерия от 7 години.
и всяка година ми казва:
не е късно да се върнеш и да си намериш истинска работа."
Това, което чувствам, е нужда в общността.
за достъп до работни места.
Израснах в Анкоридж, Аляска, много ми хареса.
но не знаех, че има много места.
за креаци, особено креативни.
които излизаха да играят или излагат работата си
или наистина са развили своите умения.
Реших сам да изградя нещо с няколко приятели.
И така създадохме "Акела Спейс", галерията.
Галерията е започната като място.
където нововъзникващите артисти могат да излагат работата си
и да се почувстват, ако искат.
да бъдат креативни или артисти на пълен ден.
Построихме студио в края на галерията.
някъде, където можем да го направим.
комерсиалната ни фотография и видеофилми.
и да свършите още малко от тази работа.
за да помогне да се работи на място в първите години.
Не знам дали бих казал, че съм ментор на някои артисти.
Мисля, че колкото повече остарявам,
толкова повече се чувствам, сякаш се въвличам в тази роля ментор.
Не можеш да бъдеш човекът завинаги.
Нито трябва да се опиташ да бъдеш човекът завинаги.
Мисля, че в един момент трябва да направим крачка.
в тази вуйчо или леля роля в общността.
и мисля, че сивата коса на брадата ми.
Казва ми, че го правя.
Бях в гимназията и играх футбол.
Не много добре, бях ужасен във футбола.
но бих направил снимки на първите игри в университета.
и с течение на времето същите тези атлети щяха да дойдат при мен.
и кажи: "Ще ми махнеш ли снимката от терена?"
Така че обикаляхме града.
ще отидем като яка сграда.
или ще отидем на покрива или на глупави неща.
и правихме забавни снимки.
Израснах много интровертен.
Така че фотографията ми позволи да се връщам назад и напред.
между участник и наблюдател.
Така че, когато исках да бъда включен,
и искаше да е част от забавлението.
Мога да участвам, да направя тези снимки,
но когато бях нервна или може би имах нужда
да се върна малко в снаряда си.
Мога да превключа режимите и да се върна в режим на наблюдение.
и все още е в същата стая.
Хубаво е да се правят образи на хората.
че могат да се видят вътре и да се гордеят.
Мисля, че всички са красиви.
Мисля, че да си фотогеничен е по-скоро състояние на ума.
отколкото някакви физически афинитети.
Често се шегувам с хората, че ключът е да бъдеш фотогеничен
Или ключа за доверие в снимките.
е да се преструваш, че си грозно момче.
Знаеш ли, ако някога влезеш в бара или в нощния клуб,
винаги е най-грозното момче, което се опитва да флиртува
с най-хубавия човек в стаята.
грозното момче има най-голямо доверие от всички.
Много от работата, която можем да покажем в космоса
са от артисти.
които са от някаква маргинализирана общност,
и това не винаги е умишлено.
но искаме да дадем възможност.
На хората, които чувстваме, не ги получавам толкова често, колкото на другите.
Много рядкост, когато се чувствам като снимка, която правя, е хубава.
Много пъти не се съмнявам.
защо очите ми са привлечени от нещо.
Просто казвам: "Дайте ми тази снимка!"
и ще разбера защо по-късно."
Творчеството е инструмент, който използваме.
за да разберем по-добре себе си.
Често ми се струва, че сътворението на това.
е само за същата тази крайна цел.
за да разберем по-добре себе си.
ролите, които можем да играем в общността.
как се вписваме в света около нас.
Мисля, че много от тези неща
се опитва да вземе неща, които са в главата ти.
и ги заведи на света и ги осмисли.
От вас зависи като Творец, както художникът взема решение,
е това нещо много лично ли е?
които искам да пазя за себе си.
Или това е нещо, което искам да споделя със света?
Вярвам, че това е хубаво.
трябва да е катализатор за разговор.
Имам чувството, че хубавото изкуство трябва да се поляризира.
След като видях едно парче или след като похапнах.
трябва да сте толкова мотивирани да говорите за това.
дали ти харесва толкова много.
че трябва да кажеш на някого.
Или го мразиш толкова много, че трябва да кажеш на някого.
Доброто изкуство трябва да те закара до някоя от тези страни на оградата.
и да разпалим този разговор.
защото, ако се чувстваме подбудени да говорим за нещо,
Сега си говорим един на друг.
Сега говорим със нашите съседи.
Сега говорим с членове на общността.
че не сме разговаряли с друг.
Ние не показваме само изкуство, което ни харесва.
или, че е яко в това място.
Ние показваме изкуство, за което вярваме, че ще подтикне към разговор.
Ние показваме изкуство, което вярваме, че е общество.
ще отговори по един или друг начин,
и те ще продължиха разговора.
В този момент, когато го пуснеш на света,
вече не можеш да диктуваш какво прави света с него.
Трябва да се разпростре като бурен огън.
Сегашното поколение артисти мисля, че е толкова талантливо.
и едно от нещата, които наистина оценявам в тях.
че имат толкова много инструменти на разположение.
Често казвам, че това ще им отнеме половината време.
за да стане два пъти по-добър.
защото нещата, които имах по отношение на фотографията,
Нямах много пари, докато растях.
Имах пени-пенсия, за да получа първите си камери.
В първите ми камери често се случваше да ме снимат.
и неща, които току-що заех.
Но в днешно време имаме толкова много невероятни инструменти.
за креативност в джоба ни.
Надявам се да се върнем на едно място.
където креативността е на първо място и изражението е на първо място.
За да могат хората да ги използват, те могат да се научават.
могат да тренират, без да се налага да напускат банката.
Ако ти се обаждат Изкуството...
И ако това е, което искаш да правиш, да, преследвай го.
Ще трябва да разбереш как се прави бизнесът.
Но се надявам, че тези нововъзникващи артисти
и артисти, които са били в играта от известно време.
все още отнема време да се създаде за себе си.
за тази присъща стойност и може да намери място
да мисли за неща, различни от финансите им.
Преместих се тук преди 9 години.
Карах от Сан Диего до Скагуей.
дойде само за лятна работа.
и не знаех, че ще свърша в Анкоридж.
Беше нещо като...
Добре, да видим какво ще стане от тук.
Много ми харесва малката общност тук.
Харесва ми, че всички сме наистина свързани.
Това ме кара да се чувствам като у дома си.
Казвам се Рехой Армеманто.
Аз съм илюстратор и стенописец.
Баща ми е художник.
Винаги рисува неща.
Да правиш неща, да градиш неща.
А после и майка ми.
тя беше като истински украшения на къщата.
И така, бях заобиколена от това, че съм на места.
където базата приличаше на съзнание.
Просто обичам да се разпускам.
Харесва ми, къде може да ме отведе.
и после обичам да слушам парчето.
и понякога просто ще продиктува къде трябва да отиде,
и тогава се вълнувам.
Мисля, че забелязвам, когато се вълнувам.
и виждам нещата да се случват заедно.
и разбирам, да, това е за мен.
Харесва ми да съм наблюдател,
като да гледаш нещата.
посещение на места и видими модели
на улицата или нещо такова.
Това е като външния свят.
Поредното голямо вдъхновение е като моя вътрешен свят.
Аз съм много духовен човек и съм много интроспективен.
Така че се чувствам като моето вдъхновение.
идва от нещо като:
Не знам, може да е наследствено.
или нещо като подсъзнанието.
Внушава ми работата.
Защото това е диалог.
Понякога като теб, дори не знаеш...
не разбираш какво правиш.
и после хората ти казват:
Какво става, тогава разбираш.
Но много хора го казват.
Изкуството ми е много игриво и детинско.
Емоциите, които обичам да предам,
като чувство за живот.
По-скоро съм самоук.
Отидох на училище за графичен проект.
но го направих, нали знаеш,
няколко часа по рисуване и рисуване.
Така че всички бои бяха като, нали знаеш,
но всичко, което знам, е до края.
Не знам, учиш се от Youtube
или просто да наблюдаваш нещата и да ги опиташ.
Научих много и от хората в моята общност.
Ако не знам нещо, обичам да питам друг художник,
като съвет как да подходим към нещата.
Едно от първите ми стенописи е стенопис на ловеца С. Томсън.
за този аптечка в центъра.
Това беше първото ми поръчано парче.
Беше нещо като: "О, това беше голяма работа."
Още ми е от любимите.
Защото мисля, че това определено представя моя стил.
Обичам портрети, той е като да пуши.
Просто помня, че се забавлявах много.
Играейки си с дима,
като да го направим да изглежда много ясновидско.
Моят стил е много течен и забавен.
В святата земя на духа на Яоква.
Точно на о-в Белишер седеше един мъж.
завита глава до петите в гъста черна туника.
с дървена маска на Кущака, която покриваше лицето му.
Маската е нарисувана в ярко червено.
и показа ръка, протягаща се от устата на видра.
докато един човек бил погълнат.
Яоква е мястото на сътворение на клагука.
земята, в която хората не могат да влизат.
но никой не видя духовете извън историите.
"От много време."
Когато бях в гимназията,
Изпратих по-малкия си брат на училище.
там сутрин и у дома.
И беше дълга разходка.
и се опитва да пази вниманието си,
особено през зимата е студено.
И започнах да му разказвам история.
Така че всеки ден му разказвах малко повече.
за историята, за едно малко момче, което било Дръмънд.
който бил на неговата възраст.
И това беше една мечта, в която имаше тези сили.
и отива на приключение.
и брат ми много се забавляваше.
И той се вълнуваше, щяхме да се приберем пеш.
а той: "Какво стана сега?"
Значи така е започнало.
За мен го пиша като сравнение.
за расизъм и дискриминация
и се концентрира в фантазирана югоизточна Аляска,
което е нещо, още една голяма част от целия ми труд.
е това, което искам.
Искам да видя повече от това, което съм и кои са нашите хора.
и мисля, че това е най-важното нещо в писането.
пишете нещо, което искате да прочетете.
Също ми харесва, че можеш просто да влезеш.
и да го прочетем не толкова дълбоко, колкото едно ниво.
и после ти харесва.
и можеш да се забавляваш от:
Какво ще се случи с този герой?
Обичам да разказвам истории, които работят по много начини.
Като писател това са нещата, които работя.
и че ще се науча и ще мога да го изразя с писането си.
Но от друга страна,
също това търсят и читателите.
И като четец, който обича фантазии и млади възрастни,
И най-голямата мечта, винаги са такива истории.
които исках да видя повече.
Затова ги пиша.
Искам да уточня нещата, които искат да бъдат прочетени.
и да могат да се нормализират.
и ще имаме повече представители.
и особено нормализиращи се.
в романа ми има много език на Tlingit.
и толкова нормализиране на употребата му.
и това е наистина важно за мен.
Казвам се Каастърен, втория ми тлингит се казвам Сксенда.
Англичанинът ми се казва Катилин Дрейк, но аз се казвам Каастин.
Аз съм Дръмънд и съм член на клана Чуканиди.
и от страна на баща ми,
Аз съм дъщеря на инупиаците.
Но аз съм от Хуна, но пораснах.
да деля времето си между Анкоридж.
Юнау и Хуна.
Беше микс от подскоци между места.
През по-голямата част от летата ми бяха прекарани между Хунау и Хуна.
И семейството ми е от Хуна, имаме дълга линия.
и това е, което се грижи за моята история.
има ли толкова история тук и семейството ни,
имаме дълга линия рибари и артисти.
и разказвачи и всичко това се случва.
и наистина разказването на истории е толкова важно.
за нас, като хора от "Тлингит".
Бих казал, че някои от най-ранните.
Моите имена на плитки, например, дори те са вкоренени в история,
Защото историите са толкова силни.
Казвам се, Кастеен, историята на този.
представя как ние, както Чуканеиди, наистина сме пътували
от мястото, от където сме били в Залива на ледниците.
за това как сме дошли в Хуна.
Такива истории са история за нас.
те записаха това за нас.
и разказват историята откъде сме дошли.
и кои сме.
Ето някои от моите парчета, които направих.
и всички имат история за тях.
Това е барабан, който направих за леля ми.
Исках да изложа нея и семейството й.
Защото ние сме Чуканеди, нашите гребени,
Нашият е Ийгъл и имаме различни гребени.
или "Октопод", "Ийгъл", "Порпоиз".
И така, в тази особено,
Аз разказвах историята на нея и семейството й.
Тук горе имаме леля ми, изобразена като майката октопод.
и двете й дъщери.
Когото носи в пипалата си.
Тя държи и двете си дъщери.
и после най-малкият й син,
Синът й е малък дявол.
И исках този барабан да й покажа как виждам семейството й.
и нейната грижа и подкрепа за децата си.
и да бъда тази майка.
Скоро, всъщност миналата година,
започна да диша малко.
и се опитвам да направя Регалия.
Това беше жилетка, която направих.
Може да видите, че тук имам орел, има морски водорасли.
Не го виждам, но отзад имам мечка.
и всичко, само за да покажа кой съм.
С лице към водата.
така че всички посетители да се приближават от брега на водата.
ще може да каже, че Хунаа Шука Хит
Принадлежи на всички тези хора.
Тази къща, Хунаа Шука Хит, представя страната.
че всички сме дошли и сега сме нашата родина.
който сега се грижи за него.
от служба "Нешънъл Парк".
Целта на тази къща
е да има следи от стъпки в дома ни, които оставихме.
заради ледника, който напредна над нас.
Каах Яас, Чуканиди.
Гордън Грийнвалд, английското ми име,
Каач Яас от Хуна Каау или Хуналандия.
Този екран представя четирите клана.
и техните земи и защо са си тръгнали.
Имате хората на Т'ейкдейнтан в Литуя бей.
тяхната родина и ледникът в главата на залив "Литуя"
и многото цунамита, които прекосяха заливът Литуя.
които отмиха хората.
Въпреки, че Т'ейкдейнтанът вече не живее в Литуя бей,
кануто им още е закачено, а вие виждате планината Фейруедър.
майката планина до хората от Т'аекдеентаан.
и на всички хора от Хуна.
Когато вървите, виждате духа на ледника.
който беше извикан, защото беше неуважителен.
и смазахме къщите и селата.
от другите три клана на хората на Хуна.
А вие имате Кастейн, млада дама.
по това време беше в самота.
и ще видиш, виж очите й,
ще видите ледника в очите й.
за да излезе напред.
Една от устната история е, че Кастеен е бил изоставен.
заради действията й.
И хората на Т'акдеентан я покриха.
и й даде много морски видри, за да се топли.
Те изоставиха Гласиер Бей и отпътуваха за Чанулт.
А вие имате духа на скалата.
на които са построили укреплението си.
Хората от Каагуаанта ни донесат мед.
Тук ще видите медния екран.
Кануто на Каагуаната с вълка и кафявата мечка.
все още е закотвен в Ча-нулт.
Въпреки, че живеят и в Хуна.
Хората от Ушкетан, когато напускаха Гласиерския залив,
отиде до това, което сега наричаме "Вход на експедицията" и построи укрепление.
После виждате тук горе в средата.
има кану с хора.
и всички хора са вдигнали греблата си, с изключение на една.
за това, че сме дошли на ново място в селото.
Или на друго селско място, които се носят в морето с канутата си.
Може ли да слезем на брега?
Идвам като приятел, нямам оръжия.
Това представя всички други хора, които и да са те.
Те идват в нашата родина като наши приятели.
Тази коотея, която имаме, представя клановете на Ийгълите.
които в момента са в Хуна.
В началото Хуна имаше три клана на Ийгълите.
които са дошли от Гласиер Бей.
Тези други кланове в момента са в Хуна.
и стана член на нашата общност.
Имате "Тъндърбърд" от Шангукиде.
тогава имате хората на Браун Мечка.
Имаш хората на Акулата, после Порпоаса.
хората на Чуканеди.
а после и каагуаантаския народ.
После ще видите на коотея, илитъра.
Това е този, който минава.
цялата ни историческа информация, която трябва да ни бъде предадена.
от поколение на поколение.
Втората коотея тук представя народа на Гарван.
които сега са в Хуна.
Имаме чернокрака китива.
представяйки хората на Т'ейкдейнтан, хората на баща ми.
Имате кучешката сьомга.
тези, които са и в Хуна.
Ади, хората от Земната дъщеря.
които са в Хуна и са от много поколения.
Имате Дайшетана, хората от Бобъра.
които сега са в Хуна, Коолу,
Ади хората, които са в Хуна.
Анейди, хората от "Морски лъв",
Хората от гората, които са в Хуна, жабките,
Ади хората.
И тогава виждате на пилон, че има певици.
които пеят нашите песни, а после имаш и "Равенс".
Трудно ми е да си представя, че хората не мислят така.
от местни култури в Аляска.
като жива и жива култура.
защото го виждам навсякъде в Аляска.
и да видим културата да разцъфтява по много различни начини.
дали това е чрез форма на танц, чрез форма на изкуство,
чрез превода на езика.
Имам чувството, че съм бил свидетел на възраждането.
от родната култура на Аляска в Аляска.
Казвам се Да-ка-ксеен Мехнер.
Аз съм роден и израснах тук, във Фейрбанкс.
но израснах и във Фейрбанкс, и в Анкоридж.
Не мисля, че имам посредник.
но търсим работа, която да отговори на въпросите на деня.
Израснала е във Фейрбанкс и в малки кабини.
Чертежът беше цялото ми удоволствие.
Така че това се нарича лунна маска.
вид лицето в центъра
и отвън, представяйки Луната.
В крайна сметка ще се впусна в повече детайли.
които показват лъчите, които излизат от там.
Направени са от жълти кедъри.
и това беше маска, която започнах преди няколко години.
Аз съм Дръмънд и често се отлагам.
в черно и червено, като първичен и третичен цвят.
но понякога обичам да си играя.
и да видим с какви цветове ще стане.
Оставил съм хора с въпроси.
Да се надяваме, че имат още мисли.
за света около нас и да направим малко разследване.
което те искат да направят, след като видят работата ми.
Имам чувството, че това ми е работата.
наистина е моята гледна точка.
Но мисля, че ми е приятно да изследвам структурите на властта.
в света и да мисли как тези силови структури
влияние върху местните общности.
Знаеш ли, това начало на проучване на чертежа,
беше място, където да намериш световете отвън.
от тези, които познавам и мисля, че изкуствата имат начин
да превозваш хора, било то да ги правиш или да ги гледаш.
Преподаване в университета в Аляска Фейрбанкс.
в центъра за изначални изкуства.
Това е програма, която започна през 1965 г. от Ronald Senungetuk.
И така, започваме 60-ата си година от програмата.
Това е много уникална програма, където можем да го направим.
за да предложи степени по местни изкуства на ниво BFA и MFA.
Значимостта на програмата за местни изкуства
Или родната програма за изкуства, която имаме в университета.
наистина показва ангажимент от страна на институция.
че тази форма е безценна в институционалната програма
за да можем да го споделим по начин, който е формализиран.
Мисля, че е много важно.
за да може да предаде информация в тази форма,
но също така ще можем да дадем на учащите.
за да могат да се преместят в професионална кариера.
Винаги казвам на хората: "Лесно е да се научи на техника."
"Трудно е да учиш креативност", нали?
Мисля, че това е един от ключовете в програмата.
е да можеш да отключиш креативността на хората.
и не съм сигурна, че преподавам креативност.
но как да отключим креативността на другите.
Разбира се, че имаме ученички от целия щат.
имаме много ученички от Западна Аляска.
Северна Аляска и вътрешността на Аляска.
Имаме ученици от югоизточна Аляска.
Програмата е доста известна с международни учащи,
Така че имаме много ученички.
от Швеция, Норвегия и Япония.
Много интересно виждане.
Може би тази глобална гледна точка.
от опита в класната стая.
Много от нашите ученички или възпитаници отиват там.
за да се занимавам с артисти, знаеш ли?
в резултат на това се превръща в бизнес и работи.
В момента има артисти из цяла Аляска.
или възпитаници от програмата, която се вижда из цяла Аляска.
и понякога извън щата в Санта Фе,
из цяла Америка в различни изложения.
Интересно е да се види колко са студентите.
които са напуснали програмата, стават учители.
и един вид такава циклична информация.
че се чувствам като новото поколение.
е много по-добре екипиран от мен.
Сега има още много възможности да учиш езика.
има още много възможности да учите танци.
има още много възможности да се запознаят с визуални форми на изкуство.
че когато се качвах,
Освен ако не сте работили лично с всеки художник.
като генерален чирак,
нямаше много възможности за курс.
и ще науча тези неща.
Лунна маска с жълт кедър.
Беше едно, което започнах преди малко.
Така че е хубаво да се върнем на въпроса.
Срязаха ми едното око.
и може би ще започна да режа другото око.
Е, маските бяха традиционно носени в изпълнение.
В началото на кариерата ми
Видях много малко хора да ги носят и да ги използват.
Но днес имам чувството, че повечето танцови групи имат маски.
с които работят в представлението си.
И така, може би маските, които правя, са повече.
наистина са картини, които говорят за маска.
но това е част от работата, която не е маска.
ако има смисъл.
Хората трябва да са около местни хора.
Тогава се губя.
когато нямат контакт със собствените си хора,
Защото някои хора не знаят как да се.
с всичкия този шум и суматоха в града.
когато идват от селата.
Първо, плетенето не би го направило.
са родното традиционално изкуство на Аляска.
Беше нещо, което щеше да се представи.
от първия контакт с мисионерите
и такива неща.
И е взета толкова добре.
защото можеш да плетеш шапки за семейството си.
Ръкавици и ръкавици.
Тези две дами са били на първия уъркшоп през 1969 г.
Всички те са възрастни, които са починали.
но плетат целия си живот за кооперацията.
До момента, когато вече не бяха в състояние да плетат.
Повечето от тях живеят в различни селски райони.
и плетат в дома си.
и го пускат тук по пощата.
и тогава тази прекрасна дама помага да бъде готова за продаване.
И тези две прекрасни дами.
са тези, които помогнаха да бъде продадена.
при различни хора, които идват на посещение.
Започнало през 1969 г., д-р Джон Д.
видях, че много от хората
трябваше да напуснем селската зона.
и са загубили своята култура, като са го направили.
И искаше да направи нещо.
където могат да работят в дома си.
и все пак продай този стока.
И видя чудесната работа на ръцете.
които вече са правили.
Избраха нещо.
че е специално за област като тази.
където се проведе първия уъркшоп.
Беше на о-в Нунавът.
и беше на около 1 200 години.
Те отиваха във всяка зона, отиваха напред и правеха схеми.
или въз основа на нещо, което е традиционно.
и специално за тази зона.
Повечето от хората, които живеят в селата,
няма свободни работни места.
така че те живеят начин на живот.
което значи, че живеят от земята.
Лятят на лов за риба и я вдигат.
Изсушете го, подгответе го за Фризьора.
Това е карта на Аляска.
и червени и зелени са членове на кооперацията, които са от...
Див мускокс се намира.
И тогава хамбарите са къде са мусоксът.
Кививют е естествено влакно.
Природен вроденпродуцент от мускоса.
Те се хвърлили естествено всяка пролет.
И така, не е било животно, а животно.
който вече е бил роден в различни части на Аляска.
И това беше друго нещо, което той искаше.
Той искаше нещо, което да може.
за да се използва местно животно или нещо
че хората могат да се присъединят към живота си.
и все пак вливат живота си в това.
Толкова много от нашите модели, че нашите членове
се базират на традиционни образци или артифакти.
от района, от който са дошли.
които са много важни за тях и символизират тази област.
Първо се научих да плета.
Мисля, че в прогимназията, като в клуб.
И тогава мама ме научи как да плета.
Забелязах, че правя нещо.
Срещни се с различни хора по света.
някои от семейството ми от селата.
и ги настигаме.
и просто работя върху неща като тези по време на работа.
Мисля, че започна да плете за тази кооперация през 80-те години.
и започнах работа тук, мисля, че през 2015 г.
Харесва ми да работя тук, защото е удобно.
Срещам се с хора и обичам да си върша работата.
Първо ме научи баба ми майка ми как да плета.
а ние с плетехме по-силно.
Когато започнах да плета,
Аз плета бебе като Барби Шал толкова много.
И го оставих, докато не започнах работа тук.
и това ми представи плетене.
И аз съм като Сандра, обичам да плета.
Мисля, че е успокояващо.
Всъщност, както казах, в някои дни е достатъчно успокояващо.
Когато е напрегнато и се прибера да плета,
Ще плета и това ще ме приспи.
Това е, което направи кооперацията успешна.
е, че отново,
можеш да вземеш плетене навсякъде с теб.
Можеш да го направиш навсякъде.
но в различни селски райони, където имаме членове,
Понякога си мисля, че може би си отиват.
и си говорете, когато им трябва помощ.
Ако са близо, могат да се виждат.
Но това не е задължение.
не е вид дейност на група.
Ако искаш, може да е запълване.
Мисля, че има нови членове, които са по-млади.
Това е да намериш собствените си машини или дрехи.
такива неща за себе си.
или ще го дам на приятели или роднини.
Просто си говорим за това, което се случи.
Или това, което видяхме, беше интересно или смешно.
или какво става в живота ни.
докато си правим нашите работи.
Да, добре съм.
Така че само някои жени са били в състояние да тъкат.
Трябваше да бъдеш избрана.
С много старци се учиш да не питаш защо.
и трябва да почакаш и да видиш.
Просто трябва да приемеш това, което казват.
и следвай какво казват.
Отговорът ще дойде и тя ще го направи, нали?
Когато ме видя, каза: "Тя е".
И помня, че ме сочеше така.
"Тя е тази."
Поех отговорност.
Моите имена са Кудеятун и Кудетаан Тлаа.
Казвам се Дарлин Виж.
Аз съм Равен Коач. Ади, дъщеря на земята.
от къщата, която гледа навън.
Майка ми е Дръмънд, а баща ми Алеут.
Аз съм внуче на Чуканеиди.
и ушкетана,
Кланът на кафявата мечка и кланът на Акулите.
Най-старата форма на тъкач ето тук.
Равенстей, това беше загубено.
при нашите хора от 200 години.
Знаеш ли, тъкачките тъкачиха хавлии и туники.
И престилки за хора с висок състав, които се използват по време на церемонии,
много важни церемонии.
Тъкането на овен е геометричен стил на тъкане.
и много от мотивите, които виждате,
Тъкачките, които виждате, са на бройка.
И така, много от тях са инкорпорирани.
в друг диск.
Вместо да използваме смърчов корен, Средата,
и обикновено използваме планинската кожа.
И се загуби.
беше загубен от нашите хора или от няколко причини.
Но после Чикат плетеше,
Това тук е пример за изтъкано трико.
И беше за церемониални цели.
изтъкани по тази причина.
И Чилкат е единственият плат в целия свят.
в който можеш да изтъкаш перфектен кръг.
Няма много хора, които да са играли на Равенстайл за известно време.
Вероятно, защото можеш да сложиш повече устна история тук,
с различни планове на Чилкат.
Едно от нещата в Чикат е много специално.
Има ли много непрозрени неща, които тъкачи могат да бъдат предадени?
на други тъкачи, особено с Чикат.
някои неща, които трябва да направиш.
и много неща, които не трябва да правиш.
И е много важно с всеки вид тъкач.
или каквато и да е работа, наистина трябва да си на голямо място.
с главата и сърцето си.
Защото всичко отива по твоите ръце.
особено с Чикат.
Както когато стана сутринта,
Да не ядем няколко часа, само чай или вода, кафе...
и тъчете поне няколко часа, два, три часа.
А ако си гладен, можеш да ядеш.
Има много различни неща, които следват по този начин.
Много е важно да продължим да правим неща на разположение.
за други коренни хора.
Да, важно е да се правят пари.
но също така е много важно да вдигна вуйчо.
да вдигаме клана си заедно.
и да лекуваме нашите гости, които бяха там.
по време на нужда.
Работя върху триколката на Чилкат за пълнолетен.
или детска роба.
Знам, че не трябваше да го правиш.
за да изгладите вашите в ОО.
който ще бъде в клана.
И говорих със старци за това.
и с напълно голям хавлия "Чилкат" може да струва навсякъде.
Не знам, 60, 90 000, ако не и повече.
Има много работа, която отива в шикозна роба.
И няколко старци ми казаха, да.
Обикновено ще наемете срещуположния клан.
да го направя за теб, но няма проблем.
Тъка се на секции с Чикат.
Където има права линия тук,
в крайна сметка ще имаш струни.
Какво искам да кажа с низ?
тук ще имате низ, който да може да се заключи.
И така, когато има черна права линия,
е мястото, където можеш да имаш връзки тук.
Тук има малък низ.
и мога да го взема и да го придърпам заедно.
Тъкате се в секции.
Така че каквото и да видите прави прави линии,
където можете да сложите чертеж.
Тъкайки тази секция тук,
с нокти тук, черно-бели нокти.
и с бялото и черното.
А тук са пръстите на ръцете.
Идвам при другите мотиви.
И има връзки по пътя насам и това, което имам,
и за да мога да се преплета и да се изтъка в тези секции.
И ето още една връзка с границата.
И виж, просто го придърпай.
тук.
Вероятно ще отнеме няколко месеца.
Традиционно не си станал черен.
Имаш един вид въглен.
Предполагам, че е кестеняво черно.
Боядисват се с естествени цветове.
Защото всичко, което имахме, беше в жълтия вълчи мъх.
И ще го получиш в Британска Колумбия.
Наши хора се изтъргуваха и нашите хора се изтъргуваха за вълчи мъх.
В нашия район няма никой.
За да получиш по-дълбок цвят, трябва да използваш урина.
И най-мрачната жълта, най-хубавата урина, която може да получи.
е от 9-месечно бебе.
Има неща, за които не говориш.
И за мен много от тези неща бяха толкова обогатяващи.
и така го потвърдих в душата си.
Свързваш се, наистина не искам да казвам форми на изкуство.
но без дума,
Свързване с тези форми на изкуство.
които са връзки с миналото ни, устната история.
Някои жени ще пеят песни, или ти ще отидеш с тях.
а ти говориш на хората от дървото.
и да им кажеш защо си там.
Да им кажеш, че няма да вземеш повече, отколкото ти трябва.
и няма да хабиш нищо.
С нашата култура ние вярваме във всичко.
има дух, всичко, анимни и неодушевени предмети.
И така, тук търсим...
на това, което имаме предвид, изцеляващата ни коотея.
Този представя както хората на Хуна Тлингит, така и тези на Хуна.
и Националната паркова служба.
Да започнем с най-ниското.
Гласиер Бей е нашата храна.
И така, видими са коша с морски видра, камбала,
риба, нашите яйца от чайка.
И докато се движим нагоре по коотеята, ще видите къщите.
които бяха смазани от напредващите ледници,
които ни изнудиха да напуснем страната си.
И се пръснахме много години.
както нашите хора оставиха в канутата си.
Когато се качвате на полюса, ще видите това от едната страна.
е заливът Литуя, хората от Т'аекдеентаан.
това беше тяхната родина на Литуя бей.
И те бяха отмити от Литуя Бей с цунамита.
И докато те се пръснаха в продължение на много години,
Търсихме новия си дом.
Тогава нямаш лице на дух, който има твърде много ръце.
твърде много правила, които са ни заключили от страната ни.
Федералното правителство.
И през годините, нашите предци
минавахме през бурни времена, бурни води.
Виждаш сълзите на това, което искат.
Бяха храната от дома и земята на дома.
И така ще видите.
Че ще се върнем към нашата родина.
Тогава дойде време, когато Националната паркова служба
и хората от Хуна Тлингит се разбраха
и са разбрали във вестника.
които ни позволиха да се върнем в нашата родина понякога.
Ще видите, че водите се успокояват.
Още не са спокоен, но се успокояват.
И после се съгласихме.
и работни отношения с хората на Хуна Длингит.
и Националната паркова служба за построяване на Хунаа Шука Хит,
нашият дом сега в нашата родина.
Всички знаем какво е верижка и катинар.
Това беше моят начин да кажа, че федералното правителство
ни е заключил от нашата родина.
не ни е дал безплатния достъп.
които винаги сме мечтали да имаме.
И все пак е много съвременен.
Това е начин да изпратя съобщение.
на този, който го гледа.
Някой ден се надявам да мога да отключа катинар.
Всички знаем, че вървим по следите.
на нашите предци и баба и дядо.
Ще се върнем към нашата родина.