Свалих го от YTS.MX.
Официално киносайт "Ив".
"Нещастна музика продължава"
крепост на музикалното строене
-Кателя не говори.
Разбира речите.
И е умна.
Тя намира начин да разговаря.
Така че не е толкова трудно, колкото звучи.
- Може ли да говори?
- Все още не знаем.
Може да е дезерт от дете.
или някакъв начин за
И също така е възможно да не иска да говори.
- Това казва, че е върната.
- За вас преди.
Да, оставихме я при по-голямата двойка.
Пенсиониран.
Деца, без внуци.
Мисля, че малко по-малко се отпуснаха.
отколкото да дъвчат.
И изглежда, че е имало някакви проблеми със здравето.
С Наталия?
- Не, Наталия е добре.
- Добре.
- Има нужда от семейство.
- Искаме да направим най-доброто.
Нежна музика
- Добре дошъл у дома.
Даниел е в лятна почивка.
и работя от вкъщи през повечето време,
така че всички ще сме заедно.
През есента ще ходиш на училище.
Дори мога да ти бъда учителка!
Ако си късметлия!
- Робин!
Аз съм.
- Това е Робин, гради друг дом мечта.
Обичаш ли да плуваш?
Какво ще кажеш да се качим горе?
Тогава ще ви покажем стаята.
Да?
Внимавай къде стъпваш.
Добре, стаята ни е надолу по коридора.
и стаята ти е ето тук.
- Така че...
Какво мислиш?
Целият е твой.
Сложихме ти нови дрехи в гардероба.
Дано ти харесат.
Това беше моята кукла, когато бях на твоите години.
- Мамо, обичам те.
с която да си играеш.
Трябва да си вземем и по-мрачни кукли.
- Да.
- Искаш ли да хапнем?
Обичаш ли корички?
или без корички по сандвичите?
Мисля, че не си похотлива.
Аз също.
Здравей, мамо.
- Не можех да чакам повече.
Как е тя?
- Тя е хубава.
- Слава Богу.
Скъпа, трябва да ти го кажа, защото те обичам.
Отидох в нета и разбрах какво се е случило.
За новото ти малко момиче.
Ужасно е.
- Мамо, не!
- Майка му е заклала цялото семейство!
Нейния съпруг, другите две деца...
Боже мой!
Полицията отне телата.
- Мамо, спри!
Трябва да чуеш това...
- Вече знаем!
Разбирам.
Не го спомена.
- Не?
- Не изглежда да е изключена, нали?
Понякога е наследствено.
- Тя е малко момиче, мамо.
Добре е.
Тя е минала през някои неща.
- Надявам се, че ще те хареса.
Да я вкарам.
Даниел!
Това е прозореца ви.
Тогава в лявата му част,
Аз го създадох.
Робин, тя мисли, че е много малък.
но не знам,
Харесва ми.
Птици като него, това е сигурно.
Вече си имаш малко гуша.
Малки яйца.
Малките птицо.
- Хей, не яж плодове.
мухлясало е.
- Какво?
Добре е.
Донесох сандвичи.
- Роб...
Какво става?
- Да, не виждам нищо нередно.
Хладилникът е добре.
- Всичко в хладилника е развалено, Даниел.
Очевидно не е добре.
- Искам да кажа...
- Да, да.
И това е развалено.
- Мюстърд е вовеки.
- Помиришете го.
Боже!
- Да, казах ти.
- А-а!
Добре, трябва да приготвя Наталия за сън.
- Ще го оправя.
Мога да го оправя!
- Наталия!
Спипахте ме!
Ти си като...
малък гремлин!
Много красив бански.
Ще го носиш ли, за да се къпеш?
Не е нужно да го правим.
Пазете всички тайни.
Добре, разбрах.
Качвай се.
„Кателия.
Имате толкова интересно име.
Знаеш ли как се казвам?
Харесва ми името „Есика“.
Мисля, че е много хубава.
Харесва ли ти?
Джесика?
Искаш ли да знаеш една тайна?
За мен?
Не си първото ми малко момиче.
Имах четири преди теб.
Но не ги срещнах.
Непохватен подсмихване
Но това е добре, защото ще те опозная.
- Баа!
Снаряд като буболечка в килим.
- Донесох ти вода.
в случай, че ожаднееш.
Чакай.
Какво ще кажеш за приятел за сън?
За теб е.
Ако имате нужда от нещо,
ние сме надолу по коридора.
Щастлива първа вечер у дома.
Лека нощ, Наталия.
Кати.
Кати?
- Знам.
Катии?
Знам, аз просто...
- Какво?
- Просто опитвам нещо.
Беше лошо.
- Да, тя не си пада много по Кати.
- Не, не е.
Тя ме гледа, сякаш ме отваря.
Имам чувството, че го правя погрешно.
- Не, не, не, не.
Не мисля, че трябва да се опитваме толкова.
Добре?
Просто я остави да диша.
Всичко е ново.
Странно.
Тя не ни познава.
Не я познаваме.
- Все си мисля за майка й.
Как се доверяваш на някого след подобно нещо?
Как се доверяваш на някого?
Не искам да се чувства така с нас.
- Да.
- Аз просто...
Искам да се чувства в безопасност с мен.
- Кати няма да я спечели.
- Не.
- Здравей.
Виж какво намерих в басейна.
Какво е това?
- Няма проблем!
Мисля, че е яко.
- Наталия, искаш ли да видиш нещо?
Мисля, че спи.
Какво направи с всичките ми ножове?
- Нищо.
Така че, ако отида в твоята кафеза,
Няма да намеря всичките си ножове?
- Не, не, не, не, не.
Това е моето място.
- Не е за...
- Майки.
- Разкарай това!
- Приятно изкарване на работа.
- Благодаря.
- Довиждане.
- Ще бъда в къщата.
- Аз ще...
Ето.
Хей!
Ето те и теб.
Как беше...
Как беше първата ти вечер у дома?
Добре ли спа?
Това са старите инструменти на баща ми.
Той искаше да бъда доктор.
Представяш ли си?
Това не е за теб.
Трябва да намеря друго място за това.
Това отива там.
Чакай, чакай, чакай, чакай!
Нервната усмивка
Трябва да съм по-непроницаем.
Ти си проблем, нали?
Какво?
Това ли?
Да, намерих това в басейна тази сутрин.
Хубаво е, нали?
Беше в басейна, но...
Чакай малко...
Мисля, че се движи.
Виж това.
Съжалявам.
Здравей, Наталия.
Аз... аз... това беше шега.
Шегувах се!
- Няма да си тръгнат завинаги.
Те идват долу.
Аз съм Фиона.
Аз живея ето там.
Мога ли да опитам?
Да го изтъргуваме за бонбони?
Още едно?
"Нежна музика продължава"
- Да.
Имате толкова много кукли!
Имах кукли.
Мама вече не ми дава.
Коя да изберем?
Добре, да си поиграем с това.
Хубава е.
Ето.
Можеш да я завържеш.
Вътре са най-хубави.
Там са цветове.
Виждаш ли, тази е розова.
Харесва ми да си поговорим.
- Здравейте, вие ли сте Фиона?
Играем на кукли!
- Звездна светлина!
Причиняваш ми инфаркт!
Търсих те навсякъде.
Здравей.
Момичетата бяха при реката.
Не са ти направили проблем, нали?
Беше ли добра?
Играехме си с кукли.
- Сигурно ти е харесало.
- Да.
- Мамка му!
- Аз съм Даниел.
- Лизи Кармайкъл.
Благодаря ви, момчета.
- Робин!
Къде е новата ти приятелка?
Ето я и нея.
Това е дъщеря ни, Наталия.
Здравей, Наталия.
Красива е.
- Благодаря.
- Добре е, добре е.
- Тази дама е врата.
- Децата го казват!
- Момичетата ни са две зърна.
- Това ще е...
Това ще е нещо.
Да.
Добре, благодаря ви много.
- Приятно ми е.
Ще си взема шибаната награда "Мама на годината".
- Не.
- Мисля, че изглежда по-добре.
- Занасяш се с мен.
- Като малко зомби.
Боже, колко са странни!
И не знам как не си се
- Мисля, че са хубави.
- През цялото време се включиха.
- Да.
- Майка й...
Лизи?
- Да, сякаш има нещо общо с това.
някакви тъмни тайни или нещо такова.
- Самотна майка със специално дете.
Сигурно е трудно, нали?
- Разбирам.
Но това е като поведение на сериен убиец.
- Не, децата правят такива неща през цялото време.
- Не съм!
Виж, Фиона... тя харесва Наталия.
Не виждам нищо лошо в момента.
- Не, искам да има приятели.
Аз просто...
Знаеш ли какво можем да направим?
Можем да имаме всичките си приятели.
които имат деца.
За гащетата.
- Ако това е, да, щом това искаш.
- Да, но мисля, че...
Наталия има нужда от нормалност.
Искам да кажа, че е заобиколена от тъмнина.
Не мисля, че й трябва повече...
Намерил си ножовете ми!
Къде бяха?
- Те... бяха...
в стаята на Наталия.
- Какво?
- Да.
Хей, хлапе, как си?
- Точно говорехме за теб.
Мисля да си направим малко гащеритура.
Покани всички деца от квартала.
Звучи ли ти забавно?
- Да.
- Наталия?
- Хей.
- Здравей.
Какво правим тук?
Ще ми се смеете.
Нещо не е наред.
В къщата.
Това е както когато съм сам,
Не мисля, че съм сам.
Смръкна ми.
И ми е трудно да си поема дъх.
Имам чувството, че има нещо...
за да може да е вътре с мен.
Така се чувствам, откакто имаме Наталия.
- Боже...
Ти...
Този път наистина се изплаши.
- Хайде!
Затова не ви казвам нещата.
- Не, хей, аз съм с теб.
Да.
И аз се чувствам странно.
- Да?
- Сигурен съм, че и Наталия е.
- Не знам какво чувства.
- Влезте вътре.
- След малко.
Добре.
- Да.
Мисля, че ще ни дойде добре.
Внимавай с тази слуз, ще ти се наяде лицето.
Виж, той току-що отказа да се подмокря.
- Боже, момиче.
ти си наел твоята златна звезда да я отведе.
- Да.
- Как се справя?
- Добре.
- Чух за семейството й...
- Наталия, изглеждаш красива.
Това е майката на Мадокс.
и майката на Челси.
Здравей, Наталия.
Радвам се да се запознаем.
- Виж се!
Толкова е хубава в тази рокля!
Виж това парти, всички тези хора!
Добре ли си изкарваш?
Срещна ли дъщеря ми Мадокс?
Ще я харесаш.
- Мъртви птици!
- Бет, имаш нещо на зъбите.
- Боже!
Чух, че майка ти е убила баща ти.
Помниш ли я?
Беше ли там, когато го направи?
- Какво?
- Мадокс!
- Слизай!
Какво правиш?
- Наталия, пусни я!
Не е наред!
Не се държим така!
Какво става?
- Каталия?
Наталия?
- Наталия е в леглото.
Всички други ги няма.
- Тежък дъх.
- Роб?
- Вие пиян ли сте?
Може би не трябва да влизаме.
Малко е гнусно.
- Само ние сме, без гремлин.
- Не е в стаята си.
Наталия!
- Върви да провериш.
Ще се обадя на съседите.
- Наталия!
Наталия!
Не, не, не.
Добре ли си?
Наталия, събуди се!
Събуди се!
Татко те е хванала, всичко ще е наред.
Държа те.
Татко те е хванала.
Хайде, хайде!
Загазил съм.
Скрий момичето ми!
- Задавяне
- Искам да видя Наталия.
Здравей, Фиона.
- Искам да видя Наталия.
Лизи?
Искам да видя Наталия.
Да, 7:30 е.
- Искам да видя Наталия.
- Филиън иска да види Наталия.
Не иска да млъкна.
Виж, Наталия...
Имаше тежка нощ, така че...
- Всъщност, всички имахме тежка нощ.
Сега не е момента.
Виж, Фиона, не е момента.
Фиона!
Днес е такава глупачка!
- Опита се да се измъкнеш.
Сега си тук.
Добре, да поиграем.
Цветовете ти са смешни.
Говоря с много хора.
Някои имат хубави цветове.
Повечето са едни и същи.
Никой няма твоите цветове.
- Хей.
Просто ви проверявам, момичета.
Какво правиш?
- Наталия е, още не е готова.
Трябва й още една глава.
- Тогава ще изглежда точно като нея.
Добре ли си?
- Чудовищата идват.
Тук ли?
В тази... къща?
Скоро ще са тук.
Такива чудовища?
- Не, не.
Добре, да видим.
Нека не се плашим един друг.
Чудовища, не са...
всичко, от което да се страхуваш.
Те са като сенки.
Може да изглеждат уплашени, но не могат да ни наранят.
- Какво?
- Защо, защо да е смешно?
Забавен си.
Грешите.
- Добре. Това е... хубаво.
Добре, ще ви оставя...
Продължавайте да играете.
- Довиждане.
- Малко луда.
- Познаваш чудовище преди.
Един истински.
- Да, да.
Този, който наранява хората.
Не спирай.
Не можеш да избягаш.
Следи те.
Тя ви следва навсякъде.
Вече е тук.
Искам да се прибера у дома.
- Скъпа!
- А-а!
- Дори не знам какво да кажа.
- Приглушени викове
- Това е интересен филм за теб, Наталия.
Ще ми нарисуваш ли семейството си?
Това е Робин, прав ли съм?
- Даниел!
Кой друг е от семейството ви?
Това е Даниел.
крепост на музикалното строене
- По-добре да се махаме от тук.
- Прав ли си преди?
Добре, добре.
Можеш да го направиш сам, но внимавай.
Можеш да се разлюлееш.
- Допуснахме грешка.
Да намеря Наталия.
Исках да повярвам в това.
Ние я спасихме от нещо.
и ако й дадем всичко...
от която би могла да се нуждае.
че ще е достатъчно.
- Но не е.
- Почакай малко.
- Не знам как да й помогна!
Трябва да му дадем време.
- Нямам време.
- Всички я изоставиха.
- Не ми пука!
- Тя е опасна, Даниел.
Майка й беше луда!
Наистина ли искаш да го рискуваш?
Тя може да ме нарани, Даниел.
И не само аз.
От далеч
Скърцане на вратата
- Заглушени викове.
-Робин?
- Махни я от мен!
- Спри!
Спри!
Ти... ти си в голяма беда!
Хей, хей, хей.
- Какво?
Какво по...
Точно за това ви предупредих!
Не сме в безопасност!
- Добре си.
- Всичко е наред.
- Не, пусни ме!
Искам я вън от тази къща, Даниел!
Искам я вън от къщата ми!
Върви, оправи се с нея!
Сега!
- Как се държахте.
е неприемливо, нали?
Не можеш да се държиш така.
Така ще те изпрати в отдел "Закрила на детето".
Разбираш ли какво ти казвам?
Не, моля ви.
Спри.
Спри, спри.
Не, спри!
Съжалявам, просто...
Виж, не знам какво е да си ти, нали?
Нямам представа.
Премина през неща, които не мога да си представя.
Но ние не сме врага.
С Робин се опитваме да ти го дадем.
живот, който е безопасен и... и това е любов.
Но Робин, тя е моето семейство.
Тя ми е съпруга и трябва да я пазя.
Трябва да спреш да правиш това, което правиш.
Трябва да спреш.
Можеш ли?
Какво е това?
Това не е отговор.
- Какво?
Не, не, не, не, не.
"Нещо като музика."
Ще дойдеш ли?
Добре.
Ало?
Извинете, има ли някой вкъщи?
Ало?
Кой е там?
Какво искаш?
Здравейте, казвам се Даниел Хутсън.
Тук съм, за да...
- Не ви познавам.
Не, не, не трябва.
Виж, аз...
Съжалявам, че ви безпокоя.
Аз просто...
Моята приемена дъщеря ми даде твоя адрес.
И дори не знам защо съм тук, така че...
- Мистерия!
- Добре, влизайте вътре.
Насам, Даниел Хутсън!
Трябва да дойдеш.
- Не искам да ви притеснявам, госпожо.
Г-це Евелин, скъпа.
Не ми правят компания.
Забравих как се прави.
Ще ти предложа чаша сладък чай.
но не мога да стана.
Съпругът ми не ме харесва, когато си отива.
- Не, седнете по-близо.
Ела по-близо, за да те гледам както трябва.
- Добре.
- Да, но...
- Хм...
- Така е по-добре.
Толкова е красив.
Какво е това за приемена дъщеря?
-Кателия Харис.
- Познавам Наталия.
Винаги толкова тихо.
ти почти не знаеш, че е там.
- Нервната усмивка
- Но не сваляй гарда.
- Да, аз и жена ми.
Имаме... проблеми с нея.
- Да, тя е трудна.
Винаги се забъркваш в нещо.
никога не може просто да стои и да се държи прилично.
Непослушна до смърт.
Трябва й добър удар отзад.
Къде е този малък дявол?
Доведе ли я при мен?
- У дома е, с жена ми.
- Е, това е много лошо.
Бих искал...
Е, все пак дойде да ме видиш.
Новият ти баща е лъжец.
Ела тук.
Гушкай ме.
- Не, не, не.
- Хей!
Разкарай това момиче от тук!
Извадете я!
- Евелин!
- Разкарайте я от тук!
- Какво?
- Стига, всичко е наред.
- Сложи те в колата.
Какво правиш?
да я доведа тук да тревожи жена ми?
Така ли се грижиш за едно дете?
Заключена с луда жена?
Жена ми има счупено уста заради това дете!
Жена ти ни нападна!
Тя е луда!
- Не смей!
Мислиш, че знаеш кои сме?
Какви бяхме преди това момиче?
Не знаете нищо за нас.
- Нито за нея.
Но ще разбереш.
- Добре.
- Женен ли си, бременна ли е?
Жена ми не може да прави деца.
Няма части.
Тя ги е изгубила от рак.
Но нещо я заби.
Нещо ужасно, веднага щом я имаме.
Вярвах, че Бог гледа над всички.
Но когато я заведохме в къщата,
Затвори си очите!
Отървете се от нея, докато можете.
- По всеки начин!
- По дяволите!
Съжалявам.
Не трябваше да те натовариха.
в този дом с тези хора.
Виж, аз не вярвам в дяволи или демони.
или каквото си мисли, че си.
Тези неща не съществуват.
Виж...
Жена му е болна.
Страхува се от това, което идва и...
и иска да обвини някого.
Това е ужасна, тъжна ситуация.
Но ти...
Не ти си причина за това.
Ти, аз, Робин.
Ще се оправим.
- Какво?
"Не, не, не, не, не!
- Стой тук.
Хей.
"Небесната музика продължава"
- Искаме това.
- Да.
Този път ще е друго.
Това ще е добре за нас.
Г-жо Хутсън?
Готови сме да ви видим.
-Робин, радвам се да те видя.
Как се чувстваш?
- Страхотно.
- Добре, как е Даниел?
- Добре.
- Подкрепя ли ви?
- Да.
- Добре, аз също ще бъда там с теб.
на всяка крачка.
- Благодаря.
Бях малко притеснен, че може би,
че изгубих бебето.
- Какво искаш да кажеш?
- Имаше кръв по чаршафите.
и намерих това.
Намерил си това в кръвта?
- Да, но после я почувствах как се движи.
Знаех си, че всичко е наред.
Усетила си детето си?
- Да, а сутринта...
имаше едно.
- О, да.
Робин, трябва да те хванем.
Днес в болницата за пълен преглед.
- Не, не, няма нужда да ходя.
- В болницата.
- Скъпа, съжалявам.
Има усложнение.
Трябва да сме сигурни.
няма незабавен здравен проблем за вас.
Не, не, не.
Бременна съм.
- Не е възможно.
- Бременна съм.
Чувам сърцето на моето дете.
Имам чувството, че е тя.
- Имам чувството, че се движи!
Робин.
Робин!
- Каталия!
Неясно
Наталия!
Здравей.
Искам да знаеш, че не съм виновен аз.
Исках да се обвържем.
Исках семейство.
Сега няма значение.
Имам всичко, което ми трябва.
Може би, ако изкрещиш, ще те чуе.
Мислиш ли, че ще те спаси?
Хайде, пищи.
Пищи за него.
Хайде, пищи!
Хайде, пусни го!
Излейте го!
Виж ни само.
Нямаше да стане.
Дори не можеш да ме наричаш майка.
Да не се преструваме, че сме семейство.
Бягай.
Бягай!
- Хей, грейва в пашкул!
Фиона е вътре.
Родителите ти знаят ли, че си тук?
Разбира се, че го правят.
Те са добри родители.
- Не мога да ви кажа как да се борите.
Съжалявам, не знам как.
Не се сърдете.
Ще се опитам.
С приятелите ми съм.
Това са всички хора, които живеят тук.
Понякога им говоря.
когато мама я няма.
Приятелите ми са тук.
Ела да чуеш.
Чуваш ли ги?
Казват...
Те идват.
Малки петънца цвят.
Искаш ли да се запознаете с тях?
Не се страхувай.
Те те харесват.
Всички цветове.
Толкова е красива.
- Ти си късметлийка.
Без фрактура, без сериозно кървене.
Просто лилав подскок.
- Това е страхотно.
- Децата се отскачат.
Могат да се случват усложнения.
Наблюдавай я.
Замаяност, гадене, нещо необикновено.
Още нещо.
Видях нещо любопитен.
Не рак.
Нещо старо, белег.
Искам да видя снимките й.
- Това нещо ли е?
за които трябва да се тревожим?
- Не, просто съм любопитен.
Ако има новини, ще се обадя.
Засега съветът ми:
ако Наталия има друга среща за игра
с момичето-чук, нека се контролира.
- Да, да.
- Спи.
- Чудесно.
Знам, че не си бил наоколо, за да го видиш.
но детето имаше тежък ден.
- Наистина ли мислиш, че ми пука?
- Какво?
- Не я обичам.
И ти също не я обичаш.
Как можахте?
Тя не е наша.
-Робин?
Какво ти става?
- Не я искам!
Сега си имаме дете.
Наше дете.
Наталия е паразит.
И ще унищожи това семейство.
Няма да позволя това да се случи.
Дори няма да ти липсва, когато си отиде.
Виж, Робин, аз...
Мисля, че нещо ти има.
Мисля, че имаш нужда от помощ.
Ти и бебето.
- Не ни трябва помощ.
Ние сме шибанистрахотни.
"Робин сумтене!"
- Да?
Роб?
Докторът се обади.
Иска да се срещнем сутринта.
Някои...
някои новини за Наталия.
- Ти върви.
Почти.
Почти, малка Джесика.
- Извинете, че се вълнувам.
Имам чувството, че...
Ако не беше случила.
че никога няма да разберем.
- Какво да знам?
Седнете, моля.
- Добре.
- Това е томографията на Наталия.
Това е белега, който споменах.
Само малко нещо.
в челния лоб.
В района на мозъка се създава реч.
Затова привлякох вниманието си.
Когато се възвеличим, белегът става предмет.
Ембрион.
- Какво?
Да, изчезващ синдром на близначките.
Необичайно, но напълно естествено.
Когато Наталия беше в утроба,
Тя имаше брат брат брат ми и сестра ми, които се носиха щастливо.
до нея.
Докато не я е яла.
- Драматична съм.
Но е ужасно.
Наталия е погълнала близначката си в собственото си тяло.
и останалите от сестра й се заселиха тук.
в главата на Наталия.
Засенчване на способността на Наталия да говори.
Ти си сестра.
Много непослушна.
Искаш ли да си поиграеш?
Разбирам.
Тази седмица беше много странно.
Номер 47.
Веднага се връщам.
Хей.
Двойно кашкавал, двойно сирене.
с повече големи картофи.
и Млечен шейк.
О, да.
- Робин, над телефона.
- Робин, там ли си?
- Робин!
-Робин?
Трябва да говоря с нея.
Не, не.
Не.
Не й позволявай да те види.
Хей, Роб?
Робин?
- Върна се при нас.
Не, не си.
Робин, Робин,
Мисля, че...
Мисля, че трябва да те заведем в болница.
- Твърде късно е.
- Да.
- Задавяне.
крепост на музикалното строене
- Мамка му!
Хей.
Ще те измъкна от тук.
Какво?
За какво говориш?
Куклата е...
Ти.
Фиона?
Мамка му!
Фиона знае ли?
Да?
Добре, добре.
Скърцане на украшения
Хей, Лизи!
- Фиона е сладко, щастливо момиче!
Виж, трябва да поговорим.
- Тя не нарани хора!
Виж, не се опитвам да споря.
Мисля, че Фиона знае някои неща.
По начин, по който...
Не мога да повярвам!
че го казвам сега.
Нещо ужасно се случва.
- За семейството ми и за Фиона.
Така че ми трябва помощта ти.
- Здравей, Наталия.
Фиона е горе.
Ще ни я доведеш ли?
Тя не хапе.
Благодаря ти, скъпа.
- И какво?
Ще ми кажеш ли?
които ангелчета са дали на Фиона подарък?
- Не, няма ангели.
Сам я прецаках.
Когато забременях с Фиона,
Бях в безпорядък.
Бях там от известно време.
Докторите ми казаха, че не се развива нормално.
Не мислех, че ще я обичам както трябва.
Нямах какво да й дам.
Така че...
Опитах се да оправя и двама ни, по единствения начин, по който знаех.
Аз умрях, не и Фиона.
Бях още в болницата, когато се роди Фиона.
Не бях виждал толкова слънчево бебе.
Не можах да повярвам, че е дошла от мен.
Беше лека, но все пак е.
Когато беше на пет, котката й умря.
Бях съсипана, но не и Фиона.
За нея котката не беше по-различна.
Няколко седмици по-късно
Тя започна да излиза с баща си.
когото познавам, е мъртъв.
И го имам.
За Фиона, живот, смърт.
едно и също е.
Живее в два свята.
- По-забавен си да си играеш с...
- Хей, Звездна светлина!
Ела тук.
Помниш ли бащата на Наталия?
- Хей.
Видя чудовище.
Не и истинската.
Не и в Наталия.
Виж, ти ми даде това.
- Здравейте, аз съм Наталия.
Това ли?
- Кой е това?
- Не каза името си.
Просто грозни неща.
Нараних те, за да можеш да го намериш.
Добре, значи...
Това...
чудовище... нещо...
Това ли е, което наранява жена ми?
- Да.
- И какво да правя?
Добре, ще ни трябва още едно питие.
И после може всички да се качим горе.
и да говоря с чудовището?
Кои са тези?
- Мъртви хора.
Значи говорим за...
- Просто си сложи колана.
- Какво, призраци ли?
- Няма дух, призраците са живи.
Чудовището не се е родило.
- О, да.
- Какво?
- Добре ли е?
- Какво?
Мечтае за живота.
Ти си й го взел.
Тя е луда.
Нейната лудост се разпространява.
- Не, не, не.
- Поболявам се от всичко.
Тя търси врати да те намери.
Като истинската ти майка.
- Какво?
- Като старата.
- Какво?
- И твоята нова майка е врата.
Сега е слаба.
Твърде слаб, за да живее.
Твърде слаб, за да се прониже.
Но става все по-силна.
Сега ще живея тук.
Какво мога да направя?
Как да спра това, Фиона?
- Извадете трупа.
Издири трупа.
Изкопай я и я пусни.
- Чакай, чакай, чакай!
- Извадете трупа!
Издигни го.
Преди да ви нарани всички.
Тя е на вратата.
Аз съм доктор Били Нийл.
Тук съм да видя г-жа Хутсън.
- Не и днес.
- Робин, опитах се да се обадя.
Така и не отговорихте на съобщенията ми.
Много бих искал да поговорим.
за вашето бебе.
Ще бъда с теб до края.
и го мисля.
Робин?
Робин I...
Дължа ти извинение.
Онзи ден в офиса...
Не съм ти давал подкрепа.
Съжалявам.
Робин?
Ако се чувстваш зашеметена, мога да помогна.
Искам да ви помогна.
Обещавам, че няма да те нараня.
Или за вашето бебе.
Робин.
Моля те, ела.
Може би друг път е по-добре.
Можеш да се обадиш в офиса ми по всяко време.
Ще се видим, когато искаш.
Отивам до вратата.
Тръгвам си!
Мамка му!
Изкара ми акъла, малко момиче.
Г-н Хутсън!
Трябва да се махнеш от тук.
Веднага.
- Робин!
- Какво?
- Не е нужно да го правиш.
- [Робин]
Убиец.
Гремлин!
"Не се тревожи, че ще се случи нещо."
крепост на музикалното строене
Добре дошъл у дома.
- Боже мой, Наталия!
- Но не и в този момент.
- Точно така, момиче.
Добре, извади го.
Извадете го.
Добре ли си?
Мамка му!
- Какво?
Хайде.
Не, не, не, не.
Знам, знам, знам, знам.
Много съжалявам.
Чакай, няма я.
Тази дама е само врата.
Тя е тук.
- Лизи, с нас ли си?
- Спокойно, спокойно.
Спокойно.
Къде е Наталия?
Добре е.
-Робин?
- Да, тя е...
Просто ще погледна.
С малко... добре.
- Не, не.
- Чувствам се като лайно.
Ще имаш супер секси белег.
Малко си кръвожаден.
Трябва да се махаме от тук.
Старлайт, трябва да ми намериш телефон.
Звездна светлина!
Добре, добре.
Хайде.
Седни тук.
- Само си дръж ръцете тук.
Веднага се връщам.
Шибано семейство.
Боже, честно.
Обичам те.
Мамка му!
- Задавяне
- Какво?
Аз съм котката.
- Какво?
- Да.
"Седлегамърът се удря"
Отворете вратата!
Давай, давай, давай!
- Робин.
- Давай, давай, давай!
Давай, давай, давай!
Отворете вратата!
"Седлегамърът се удря"
Отвори!
Мамка му!
Не, не, не.
Затворете вратата!
- Ще боли.
- Какво?
Откъде знаеш как да го направиш?
- Какво?
Издири трупа.
Сега.
- Фила?
- Какво?
- Извадете трупа, иначе няма да спре.
- Робин!
Извадете трупа или всички ще умрем.
- Не можеш да знаеш.
- Сега!
- Не и тук.
Какво иска да направиш, Фиона ще те нарани, нали?
Няма да го правим в момента.
Можем да го направим по-късно.
Можем да те заведем в болница.
- Няма повече време!
- Няма да отваряме ничия глава.
- Какво?
Сега, Наталия, сложи край!
Прекрати го веднага!
- Робин!
- Мамка му!
- Робин.
"Седларят махач се разтуптява"
- Не...
Не ме карайте да го направя, моля ви.
- Тя е мъртва, ако не го направиш.
"Седларят махач се разтуптява"
- Каталия!
Кажи ми къде да го направя.
- Робин!
Копайте там.
- Робин!
- Добре.
- Толкова се вълнувам.
Обичам те.
- Какво?
- Даниел!
- Какво?
- Почти.
-Кателия?
Не, не, не.
Мамка му, не се получи.
Каза, че ще стане!
Хей, добре ли сте?
Добре си.
Ще гледам тук.
Боже!
"Не се страхувай!"
Какво по дяволите?
"Не се тревожи, музиката продължава."
- Сестра.
- Зареди трупа.
Добре.
крепост на музикалното строене
"Не се тревожи, че ще се случи нещо лошо."
"Нежна музика!"