Свалих го от YTS.MX.
Официално киносалон на ИФИ: ИТС.МХ
Тези в Белгия са се измъкнали.
С диаманти на стойност милиони.
...в най-големия диамантен обир в историята.
Джемс е взет от света.
Най-големия разпределителен център за диаманти в Антверпен.
Те са имали изключително голяма сигурност в сградата.
В която се строят дузини фирми за търговия с бижута.
Това е голям удар за включените фирми.
С мъжа ми Аугуст имахме общ магазин.
Този понеделник чистех магазина.
И радиото беше пуснато.
Чух и новините.
че е имало обир в Даймонд центъра в Антверпен.
Предпазливо пресмятаме 100 милиона долара в диаманти.
Август отиде в част от гората, която притежаваме.
с растителни боклуци.
за храна на зайците и рибите.
И когато влезе в гората,
Той каза: "По дяволите, пак са го направили.
Много хора са ходили там с боклуци.
Те поеха по малък път към гората ни.
където са били скрити от поглед.
И тогава боклукът е захвърлян.
Така че съпругът ми отвори багажа.
Имаше много скъсани документи.
Затова започна да озадачава...
Антверпен...
Диаманти...
И той си помисли, че това е сериозно.
Това не е за мен.
И тогава се върна луд.
Той влезе и веднага разбрах, че нещо не е наред.
Видях го на лицето му.
Но не можах да попитам.
Той имаше телефона в ръцете си, за да се обади на полицията.
Леонардо...
Обичаш ли диаманти?
- Да, много.
Това е любов, която се развива постепенно.
Докато ги крадех,
Аз се сближих с тях.
Значи вие сте бил директорът на обира на Антверпен?
Не.
Аз съм роден в Палермо, към планините.
Като малко дете на шест години,
Нахлух в къщата на един гувернантка.
Видях 5000 лири.
Взех парите, сгънах ги и слязох долу.
Баща ми винаги ми казваше:
Запомни, че това, което правиш, ще има последствия.
и трябва да ги приемеш."
Участник съм.
Но не аз отговарям за обира на Антверпен.
През 80-те отворих първия си магазин за бижута.
По-късно имах още един.
Отворих третата през 90-те.
Логично е.
Започнах да ходя до Антверпен, за да купя скъпоценни камъни.
Често идвах в Антверпен.
И наех апартамент.
защото това е световната столица на диамантите.
Това е една от най-стратегическите точки.
на върха на Тел Авив.
на върха на Ню Йорк.
на върха на Лондон.
Целта ми беше да намеря офис в Антверпен.
в центъра Даймънд.
за да спечели доверието на големите доставчици на диаманти.
Затова се появих.
Трябваше да им дам всичките си италиански документи.
в моя бизнес, в моя офис.
Казаха "добре".
Ще направим чековете си.
и тогава ще ви кажем.
И седмица по-късно ме приемаха.
Оставиха ме да отворя офиса.
Леонардо, белгската полиция е сигурна, че
Наели сте офиса в Даймънд центъра.
за да направим този обир.
Не, абсолютно не.
Не съм, отивах на работа.
Знаехте ли, че вътре има трезор?
Да, разбира се, знаех си.
Знаех си, че има трезор с сейфове.
Трябваше да я подадеш и в крайна сметка щяха да кажат:
"Ако го искаш, има един наличен."
Това ми се случи.
Не веднага.
След няколко месеца се появи един.
и ще се справя.
И така, кой е отговарял за обира?
Казваше се Алесандро.
Искам да кажа, че беше Алесандро.
Вероятно не е истинското му име.
Той ми каза: "Срещнахме се в Италия."
И той попита: "Да пием кафе заедно?"
Той каза: "Зная много добре кой си."
Можеш да направиш нещо за мен.
за една моя група.
и ще ви дадем много пари.
"Ще ти дам един "Биро".
Тази писалка има малка камера.
"Той може да остави 1 000 снимки."
Направи ми снимки на твоя трезор.
"И ако всичко е както трябва,
Ще ти дам 100 000 долара.
Разбира се, че имаше.
Беше ли те страх?
Разбира се, че ме беше страх, но това е нормално.
Тези, които не се страхуват, не са в ред.
Страхът трябва да съществува.
И казах: "Добре...
Вътре съм.
Когато отивах в Даймънд центъра...
Сложила съм химикала в джоба на палтото си.
Имаше напълно обсебващ контрол над това място.
Ако ме намериха с малката камера, щеше да ме разбереш.
Веднага щях да се обадя и да ме изритат от работата ми.
От там заложих целия антре на Даймънд центъра.
Слизам по стълбите и слизам в трезора.
Звъня, зад вратата съм.
Портиерата ме вижда и ме пуска вътре.
Предполагам, че ще искат да видят разположението на кутиите.
Отвори ли се?
Стратегически точки.
имаше видео камери, два сензора...
Ясно е, че в мен имаше много грижи.
Опитах се да се движа.
че снимките ще са възможно най-ясни.
Отворих кутията.
както всеки друг би го направил.
После се обърнах много бавно.
Отивам към вратата.
Ще се кача и ще се върна в офиса си.
И така, срещнахме се отново.
Дадох му химикала.
Той каза...
"Леонардо...
Не искам да говоря от твое име, но защо тази сума трябва да се плати?
когато има още много пари, които да спечелиш?
Почти, има стока на стойност 100 милиона долара.
Това са по 10 или 15 милиона всеки.
Това е най-малкото, което можеш да направиш.
Какво ще кажеш да се включиш?
И аз казах: "Да."
Значи веднага каза "да"?
Казах "да", защото...
Винаги съм искал.
да бъдеш част от нещо такова.
Искам да кажа, че цялото това нещо става твърде изкушено.
15 милиона, наистина си помислих, че мога да решават много проблеми.
И до този момент нямате представа кой друг е бил замесен?
Не, тогава не.
В Торино присъствието на много хора
Специализирани в кражби от банки и банкови трезори
е създал, така както севентират журналистите по същество,
училище за крадци, "Училище Торино".
В Торино, присъствието на металообработващата промишленост на Фиат...
Това означава, че умения за работа с метал
бяха по-напреднали, отколкото в други градове.
Разбира се, тези хора знаят как да работят добре с металите.
Те разбраха механиците на трезорите и подсилените стени.
Има толкова много специалисти.
концентрирана в такава малка зона като Торино.
доведе до създаването на този термин "Училище Торино".
Алесандро ми каза, че ще се срещнем с другите.
Отиваме в промишлен район.
където има складове.
Ще вляза вътре, има трима души.
Алесандро прави представянията.
С фалшиви имена, очевидно.
Първият човек бил господар.
когато става дума за заключителни колани.
Хубаво момче!
Прилича на филмова звезда.
Той е 1,93 метра висок.
Добре строен.
Затова го наричам чудовището.
Другият, Генийът.
Той беше малък човек.
Много, много, много умен, много умен.
Той беше наполовина хакер и наполовина компютърен умник.
и експерт по паниката.
Тогава ето го и този, който изглежда малко главорез.
малко грубо.
Много спокоен човек.
Може да отвори всяка врата на света.
Може да отвори всяка врата.
Как го нарече?
Това целият екип ли беше?
Нямаше ли други?
Не, нямаше никой друг.
- Така ли?
Кой беше шефът?
Шефът през цялото време е бил Алесандро.
Те свалят тези големи найлонови чаршафи.
И виждам това място, което прилича на трезора.
Казах: "По дяволите, същото е!"
"Двамата видеокамери правилно ли са разположени?"
"Да."
Централната ли е?
"Да."
"Малкият сензор прав ли е?"
"Как изглежда централното?"
Аз казвам: "Идентично е."
Ти го направи същото.
Мислиш ли, че жена ти е мечтала за това?
Че си се забъркал в нещо толкова голямо?
Тя никога не би си помислила, че аз...
Бих се забъркал в такава ситуация, такава кражба.
Не, абсолютно не.
С жена ми се познаваме от 17-годишна.
а тя беше на 14 и 15 години.
От първия път, когато реших какво да правя с живота си,
Казах й истината и казах, че съм малко луд.
"Не забравяй, че може да загазим."
Разбира се, че не я въвличам в това, което правя, или в това, което планирам да направя.
- Не, изобщо.
Крия го от нея и се опитвам да не й причиня тази скръб.
Мислят, че сме дошли през гаража.
че ще отидем под Даймънд центъра.
и от там до трезора.
Не, не.
Наистина не знаят.
Влизаха и излизаха от това място като швейцарско сирене.
Да направя копие на ключовете, да проверя нещата и така нататък.
Колко пъти са влизали?
Тридесет.
Поне 30 пъти.
И не остави следи.
На всеки няколко месеца
ще отидем да изучим нещо и ще го докладваме на следващия ден.
Влязохме от Пеликаанстраат.
Къде е паркингът?
място, където можеш да паркираш коли зад Даймънд центъра.
Като обграждат стената на Даймондния център,
пристигнахме в нашата сграда.
И се качихме със стълбата, която носихме със себе си. Сгънатите.
Изкачихме се до първия етаж.
Генийът беше заобикалял алармата, която беше на балкона.
Да, имаше ключа.
Клавишът, който беше готов от Господаря на ключовете.
И оттам влезехме ние.
Най-големия проблем, който имахме, беше вратата.
с три препядствия.
Ключалката.
Комбинацията и Алармата.
Най-големият проблем, който трябваше да се разреши, беше комбинацията.
Когато генийът
Разбрах, че над вратата има крушка.
той ми каза:
"Да сложим над него микрокамерата."
Трябваше да намерим начин да предадем образите.
Не можем да сложим слушалка там.
Единственият начин е да се намери място, където да се скрие.
И това място беше в котелното, където имаше пожарогасители.
Генийът направи една, направи снимки.
проверено как е направило.
и в Италия променихме една.
Отрязах дъното и вложих слушалка вътре.
Всяка вечер, когато управителят слизаше долу, за да затвори.
и той внедряваше комбинацията,
имахме записите.
Трябвало е и камерата да мери ключа.
Можехме да видим всеки кадър, когато го сложи портиера.
Ще направим още един изстрел и ще видим размера и структурата на ключа.
Съдебната служба на Антверпен представи повече информация
за големия диамантен обир от миналата седмица.
Видеата от края на седмицата на 15-ти и 16-ти.
са изчезнали.
Обяснете ми как избрахте този ден.
Не сме избирали ден.
Достигнахме момента, в който се случваше от две години.
Рано или късно някой ще започне да задава въпроси.
Оставаше само сензор в трезора.
което беше малко по-изтънчено от другите.
Алесандро ми каза:
ни трябват още малко.
"Искаме да имаме повече ъгли."
"Ще ти дам малка камера...
Ще ти дам малък сак и ще ти кажа как да го направиш.
Отивам към кутиите.
Ще се преструвам, че се разтягам така...
сочейки камерата нагоре...
Опитвам се да го държа сочено към центъра.
Обади се охранителят и ме попита дали не ви е добре.
Имате ли проблем?
Опитах се да кажа, че ме боли едната страна.
Усетих, че не съм на себе си и се облягах на нещо.
"Добре, добре."
И така, докато си говорим, един ми каза:
че веднъж се е опитало
за да замръзне сензора, използвайки лак за коса,
и се получи.
Три дни преди обира ме помолиха да го ликвидирам.
Не те ли беше страх, че ще те видят, когато го направи?
Разбира се, че се уплаших, че някой ще слезе долу.
Но камерите не могат да ме видят.
Камерата от другата страна вече беше след сензора.
Насочено е от другата страна, вървях до стената с ръка.
Пасвам перфектно.
Имам три нощи да видя, че лакът за коса не е по-тъмен.
защото всяка сутрин влизат да прочистят трезора.
В събота решихме да го направим тази вечер.
Ако не, край.
Защо в събота?
Събота е сабата за евреите и не влизат в офиса.
В деня на удара,
Решиха да остана отвън.
Така че те ми казаха:
Кой би могъл да е по-добър от теб?
който познава природата от толкова много години,
който го учи активно три години?
"Познаваш полицията."
Може да ги видиш в прости дрехи, които не се знаят.
От една страна, беше разочароващо, както бих искал да съм вътре.
От другата страна разбрах, че това, което казаха има смисъл.
Защо ще искат да се отърват от мен?
Един по един отплувахме от моя апартамент.
В края на краищата, колко сте?
Ние четиримата бяхме първите.
Чудовището, Генийът, Господарят на ключовете и аз.
Петият беше "Приятелю".
Той имаше прекрасни качества в нашата работа.
Но трябваше да ме чакат с кола.
Ще паркирам до вратата и те ще дойдат.
И им дадох уредите, които трябваше да им дам, всички куфари.
Те влизат и, както винаги, тичат по стената.
Щом са ги качили, са ги качили и са ги качили.
От този момент се обърнах отново и отидох в парка.
От тази позиция можех да видя полицейската хижа...
и видях главната врата на нашата сграда.
Това е модел на пода на трезора.
изглеждайки точно както си беше.
Те трябваше да ходят по всички коридори на центъра.
Слезте по стълбите.
и ще излезе през тази врата.
И когато излизаха,
те трябваше веднага да дезактивират двете страни камери.
След като дезактивират тези, те трябва да работят на главната врата.
Магнитът, числената комбинация и катинарът.
Взеха малката камера и я гледаха.
за да видим последната комбинация, която е влязъл онази нощ.
Ключът работи чудесно, много добре.
но третия проблем с вратата беше магнита.
Ясно е, че Генийът вече го е изучил.
Когато отвори вратата,
Първото нещо, което намериха, бяха две
Едното, централното, беше сензор, който засища светлината.
и друг може да долови топлина и движение.
Сътворена е вид полистиренна кутия.
Не отразява, нито пуска лъчите.
и няма да остави жегата да излезе.
Това ме стресираше.
Освен това, защото жена ми ми се обади.
Подозираше, че имам жена, някаква любовна връзка...
"Защо не се върна за Свети Валентин?"
Беше важен ден да сме заедно и ти не се върна у дома.
Беше наистина голям стрес.
Когато се ядоса, е ужасена.
Беше повече от два часа след полунощ.
когато ми се обади и каза: Готови сме да отваряме кутията.
От сега нататък си вършим работата и след няколко часа тръгваме.
Сутрин хората започваха да се местят на работа.
Трябваше да сме навън в 5, 5:30, не по-късно.
И това беше проблем.
защото само с един инструмент, той трябваше да отвори всички тези сейфове.
Камъните не се нуждаят от много място.
Всеки друг предмет би имал нужда от място.
Хвърлили са стотици хиляди на пода.
Не можах да пусна колата и трябваше да остана настинала.
Бях нервен, много нервен.
Накрая, три часа след това ми се обадиха и ми казаха:
Лео, привършваме.
Придвижете се от другата страна до Пеликаанстраат.
Чакай ни на същото място.
Натоварих всичко и се отзовах у дома.
Да се прибера у дома.
Колата е отворена, а аз ще взема един куфар горе.
Тогава някой ще си вземе още един куфар и ще се качи горе.
Веднъж горе, чудовището и аз,
От моя апартамент, качи се на покрива.
Ние двамата се качихме високо.
за да чуя дали има сирена или агитация в града.
Изчакахме десет минути на студа.
да слушаш града, за да чуеш дали нещо не е наред.
Но не сме чули нищо.
Изпълнихме едно начинание, което изглежда толкова непробиваемо.
Наистина се гордеехме, че правим нещо толкова силно, силно.
Не се ли чувстваш виновен, например,
за хора, които са загубили работата си?
Не се чувствам виновен заради една причина.
Всеки, когото обрах, винаги е заслужен от него.
Какво искаш да кажеш?
Ако съм откраднал 10 килограма злато, те са съобщили за 30 килограма.
Ако съм откраднал 13, значи са 25.
Искате да кажете, че чрез застраховката имат още?
Разбира се.
Непочтена съм, но в крайна сметка фактите са различни.
Имаше малко парти.
Пихме и ядяхме всичко.
В апартамента гледахме към нещата, които бяхме взели.
и се досетих до невъоръжено око.
можеше да е близо 100 милиона.
Уговорката беше на следващия ден.
За всички, ако всичко беше наред, да се срещнем в Италия, в Бреша,
за да разделим плячката.
и да реши кой ще продаде плячката.
Всичко, което сме докосвали,
Докосвахме се с ръкавици и маски.
от страх, че слюнката няма да ходи никъде.
За глупостите беше решено аз да взема багажа.
защото намерих място, където да ги изгоря.
Отидох да се изкъпя.
Така че не видях какво се случи в тази стая.
Някой от група, не знам кой би могъл да е.
Взех чантата с боклук от апартамента ми.
от момента, когато ядохме.
И го хвърлят в чантата.
Аз излизам от душа, но не знам какво е хвърляно вътре.
Видях "Моят приятел", който беше готов и му казах: "Идваш с мен, разбира се."
"Ще изхвърлим боклуците, знам къде да ги изгорим."
Ще напуснем Антверпен и ще се качим на пътя.
Внезапно каза: "Не, искам да хвана влака, да отида в Париж,
а от Париж ще отида в Торино.
Това наистина ме разочарова.
В последния момент намерихме друго място, което бях решила.
Навлизаш в провинциалната алея, която свършва в този път.
Винаги върви до пътя.
Забелязах, че отляво има дървена къща.
Казах му: Чакай малко, за да видя какво има в къщата.
"Ще проверя дали собственичката не е там."
Когато отивах към къщата,
когато бях на 20 метра...
имаше един вид метална катастрофа.
С нещо метално, което падна, помислих, че има някой.
Не мога да изгоря нищо тук.
Когато се върнах,
Не знам защо, но той...
Отчасти, защото чувалите се заплетаха в плевелите и дърво,
и в този момент, много неща падаха.
и той го пръсна там.
Беше невъзможно да взема всичко.
Казах: "Собственика сигурно е там."
Ако види номера, може да ни докладва.
Току-що изхвърлихме малко боклук, да се махаме от тук.
Безгрижност?
Умора?
Наречи го както искаш.
Върнахме се в колата и си тръгнахме.
Оставих го на гарата.
и продължих сам.
Всички трябваше да се срещнем на следващия ден в Бреша.
Отивам към границата.
Пристигнах в Италия в 7 сутринта.
Срещнахме се в апартамент в Бреша.
Като започнем с любезностите: "Как сте?"
Прегръдки и целувки.
Казах му: "Смущаващо е, но трябва да ви кажа нещо."
което се случи по пътя насам.
И те се отпуснаха.
Те казаха: "Какво може да се случи?" Не могат да ни хванат от боклуците.
И те казаха:
"Трябва да се върнеш в Антверпен, за да върнеш колата.
да платиш за офиса.
за да платиш наем за апартамента.
Трябваше да изглежда, че нямам какво да крия.
Леонардо, току-що открадна много пари.
Не пое ли малък риск?
Претърсих ноутбуците за името си, но не го намерих никъде.
Затова имах доверие, че ще кажа:
"Свободно ми е да ходя в Антверпен."
И така се случи. Спрях в Торино.
Жена ми каза: "Тъй като отивате на пътешествие,
Ще взема колата с теб и после ще се върнем заедно.
Искам да видя как изглежда този апартамент.
Жена ми е обсебена да чисти апартаменти.
Дори ще ти чисти апартамента, ако отиде там.
Това е нейната природа.
Когато стигнах до офиса си,
Видях управителя на вратата.
Тя ме видя: "Г-н Нотарбартоло, г-н Нотарбартоло!"
Чухте ли какво се е случило?
Когато я видях да отлага, разбрах, че полицията е на път.
В този момент вече нямаше как да се измъкна.
Тогава се предадете.
И се опитах да заобиколя.
Опитах се да не им го кажа, нали?
Не помня целия адрес, но не знам номера на къщата.
Жена ми?
Е, това...
ме боли.
Никога не ме е изоставила.
Чакай малко.
Всичко е наред.
Не, когато говоря за тези неща, за съжаление ми е трудно.
Четирима заподозрени са арестувани за обира на диаманти в Антверпен.
Ленардо Нотарбартоло, бижутер от Торино,
Пристигнал е в Антверпен през ноември 2000 г.
Веднага нае офис в Даймънд центъра.
В сградата, където е станал обирът.
Леонардо, беше единствената причина да дойдеш в Антверпен през 2000 г.
защото вие сте бил отговорникът на този обир?
Не.
Искам да кажа, че нямам нищо.
Никой не ми е давал и пени.
Гениалът е Алесандро.
Честно казано, винаги съм си го представяла като призрак.
Искам да кажа, той се появи и изчезна, като... не знам какво.
Каза, че се казва Алесандро.
Вероятно не е истинското му име.
Той каза: "Зная точно кой си."
Знаеш ли, че вътре има трезор?
Да, разбира се, знаех си.
Италианският нотарбартоло
Тази сутрин не беше впечатлена.
Съдията му даде десетте очаквани години за обира на диаманта.
Още трима члена на банди бяха в затвора за пет години.
Според съдиите Нотарбартоло е бил един от лидерите на бандата.