Свалих го от YTS.MX.
Официално киносалон на ИФИ: ИТС.МХ
Целият живот започна в дълбокото синьо море.
Потокът и силата му...
...оформиха нашия свят.
Уважаван и уплашен...
Откакто хората са ходили по Земята,
Безкраен интелигентен свят.
видими само във въображението ни.
в продължение на стотици хиляди години.
Само сега ли ще разберем какво означава нашият океан...
...за нашия свят.
Това, което намерихме, може да промени пътя.
нашето бъдеще, завинаги.
Хората винаги са гледали към отворения син хоризонт.
и се чудех какво има след това.
И все пак той остана почти напълно загадъчен.
След като живя близо 100 години на тази планета,
Сега разбирам, че най-важното място на Земята не е
на земята, но в морето.
Днес живеем в най-великата ера на откритието на океана.
За много от нас светът след плажа е още мрачен.
заплашвайки и опасно, без да се вижда и със сигурност опасно.
- Не е на себе си.
Време е да се хвърлим, да отидем под вълните.
За първи път наистина да видиш морето,
повече няма да гледаш на Земята по същия начин.
В живота ми,
нашата възможност да видим океана се промени.
Изобретяването на гащетата промени всичко.
Внезапно, един необикновен нов свят на чудото.
Изненадата се появи.
Скоро намерихме начин да го изследваме.
тъмна далечна част от Земята.
Толкова дълго време се бяха крили.
Пътувахме в дълбините...
...и се взираше в дъното на морето.
През следващите години, никога не бих си представяла какво ще стане.
ще намерим мили под повърхността.
И до ден-днешен сме виждали още други планети.
отколкото имаме от океана.
Сега правим открития, които напълно променят нашите цели.
разбиране и може да предложи по-добро бъдеще.
За всички на земята,
дори във води, за които знаем най-малко,
тези, които са най-далеч от земята.
В открито море или в открито море.
Последната голяма пустош.
Не е собственост на никой народ.
но споделен от всички по света.
Отвореният океан наистина е наш.
Водите му са най-дълбоката и най-отдалечената.
Голяма част от него все още не е видяна от хората.
Това е последната ни граница.
Доскоро смятахме, че това е до голяма степен празна пустиня.
Малкото същества, които познаваме, се лутат из този отворен свят.
си остана загадъчност.
Нова, много по-свързана картина.
изниква от голямото синьо.
Някои от тези пътешественици, като акули и риба тон, са били
следени да правят огромни миграции.
По цялата планета, в безспирно търсене на храна.
И току-що научихме как тези пътешественици намират
как да се измъкнат от тук.
направлявайки извивките и завоите на определени течения.
Те идват заедно от другия край на света.
на няколко скъпи места.
В открито море.
Подводните планини се издигат до три мили.
Те стоят по пътя на океанските течения,
кара водата да се издига от дълбините и да носи със себе си храна.
Сега разбирам колко е важно.
Наистина са.
Докато ямата спира и крайната точка е на океанска одисея.
Може би най-вълнуващото е, че току-що намерихме там.
са два пъти повече от оаса, отколкото си мислихме.
Около 40 000 от тях на дъното на морето.
Значи в края на краищата отвореният океан не е безлична пустиня.
По-свързано е, отколкото си представяхме.
Обратно към брега, по-близо до земята.
има по-познат свят.
Това е другата голяма океанска област.
плитките Крайбрежни води.
И от тук вземаме повечето от нашите морски дарове.
Плитките морета, които виждаме, са притежавани от нациите.
Да живееш на земята до тях.
Тези Крайбрежни страни имат изключителното право да експлоатират
на няколко стотин километра от брега.
Този плитък район надконтиненталния шелф.
е вълшебен свят, където всичко е наред.
Изкъпани на слънце.
Това са гигантски келп.
най-високото живо нещо в океана.
Под издигащите се канобии.
намерихме високопостроена общност.
В гората има нужда от много обитатели, за да оцелее.
Морските таралежи правят градинката и келпът се държи под контрол.
Ако тези градинари са твърде богати, това е резултата.
За щастие има и гащеризон.
Това е свят в деликатен баланс.
Намерили са го близо до брега.
джунглите, които се съревновават с всеки на земята, са необикновени.
Това беше еквивалентът на откриването на нов тропик.
Тротоара, пълна с чудо, което почти не бяхме зърнали преди.
Учените не са имали представа за мащаба на тези гори.
или със скороста, с която са израснали.
Те граничат с една четвърт от целия свят.
и все още намираме още от тях.
И само през последните няколко години намерихме
Най-голямата в света ливада.
Това е увеличило общата оценка на това.
местообитание почти наполовина.
И намерихме, че океанските джунгли и ливади поглъщат далеч.
повече въглерод, отколкото една и съща тропическа гора на земята.
Сега знаем, че заедно ще ни помогнат.
Не се забърквайте в климатична катастрофа.
В Крайбрежните води, близо до екватора, се намира тропик.
свят на на пръв поглед безкрайна изненада.
Първия път, когато използвах гмуркане, за да се гмурна в коралов риф,
Спектакълът преди мен ме върна.
Забравих, моментално, да дишам!
Нищо, което съм виждал на земята, не е близо.
на сетивата на толкова много живот.
и такова разнообразие пред очите ми.
Където и да гледам, във всеки мащаб,
имаше нещо ново.
Човек може да плува над него дни наред.
Никога не се уморявайте от цветове.
Движението, взаимодействията.
Това е живот в най-унищожителния си вид.
Знаехме, че кораловите рифове имат удивително разнообразие.
Откакто ги видяхме за първи път.
Но причината да го направят си остана тайна.
Помня, че четох как Чарлз Дарвин озадачаваше
как се образуват рифове и как могат да се превърнат дори най-много.
безплодни места в оаса на живота.
Сега знаем тяхната тайна и е чудесно.
Коралите са животни.
Но това е само част от тяхната история.
В техните тела живеят растително подобни водорасли.
Водораслите използват светлина, за да произвеждат храната, която корали използват.
трябва да оцелеете.
Когато коралите растат,
те строят каменни замъци около своите
меки тела за защита.
И по този начин те създадоха Земята.
най-голямата жива структура.
Невероятна е тази връзка.
превръща подводните пустини в най-сложни и разнородни
общност в океана.
И колкото повече се приближаваме...
...още един вижда.
В този пълен с цветове свят няма форма.
или размер, който не е у дома.
Може да е трудно да си представим по-голямо разнообразие от живот.
но продължаваме да търсим още...
...и още.
Тези малки боксьорски раци носят бучки
Отровни анемони като ръкавици, с които да се защитят.
Скаридите от пауните имат най-сложните очи.
от всяко животно.
всяка година се откриват 2,000 нови морски видове.
От корали и пасачи.
на помощници.
и ловци.
Някога вярвахме, че ако махнеш акулите,
ще има още риба.
Сега се учим колко сме грешали.
Виждам, че целият риф зависи от всичко.
на тези връзки.
Ако само един бъде махнат, всичко и всички, които го правят,
разчитайки, че тази коралова общност може да е в опасност.
Има неща, които сме открили за плитките.
Крайбрежни води, които влияят върху всекидневието ни.
Всичките осем милиарда от нас.
Теченията пометат стената наконтиненталния рафт.
Носейки храна от дъното на океана,
така че се създават най-продуктивните води в нашия океан.
Това ги прави перфектното място за фитопланктон.
Тези едноклетъчни цветя разцъфтяват тук невъобразими.
Количества. Поглъщане на големи количества въглероден диоксид.
Току-що открихме, че презокеански планктон е махнат почти
Третата от въглеродните ни емисии.
Те могат да бъдат най-големия ни съюзник в предотвратяването на климатичната катастрофа.
Нещо повече, знаем, че те произвеждат повече кислород, отколкото други.
Всички дървета на Земята заедно.
Това е половината от въздуха, който дишаме.
Те са и най-важният източник на храна под
Вълните.
Но доскоро не бяхме в състояние да видим този свят.
в такива детайли.
Нови образи, като тези, показват, че милиарди от тях
Всеки момент се водят малки битки.
Този зоопланктон е най-разнообразните животни на Земята.
Те са гориво за най-голямата риба.
и почти всяка храна в морето.
Плитките Крайбрежия са наистина основа.
на целия океан.
И да храним милиарди от нас.
Ерата на откритието показа, че нашият океан е по-сложен.
и по-деликатно балансирани, отколкото бихме могли.
Никога не съм си представял.
Разкрито е, че този необятен, загадъчен свят е обвързан с нас.
по начин, за който не сме мечтали.
Но за да разберем колко е важно,
първо трябва да си отвориш очите за това, което се случва.
Точно сега...
По-малко от вълните.
Малко от нас си представят това.
От повърхността,
че нямаш представа, че това се случва.
До този момент той е бил пропуснат от гледката.
Модерен Индустриален дънен траулер замества
океанско пода с верижка или метални лъчи,
Принуждава всичко да се обърка в нета зад него.
Смачква дъното на морето.
Унищожавайки почти всичко по пътя си.
Често на лов само за един вид.
Почти всичко друго се изхвърля.
Повече от три четвърти от траулера може да лови риба
да се изхвърли.
Трудно е да си представя по-разточителен начин за лов на риба.
Един район, почти с размера на цялата амазонска горичка.
се лови всяка година.
И по-голямата част от дъното отново е орано.
Край и отново.
Този ръмжене на утайките отприщва необятни.
брой на въглеродния диоксид,
което от своя страна допринася за затоплянето на нашата планета.
Траулерите с такава сила ще разкъсат дъното на морето.
От космоса могат да се видят следи от разрушения.
Много малко места са в безопасност.
Дори никъде в моята страна.
Живеехме и разчитахме на храна от морето.
на острова повече от 5000 години.
Всичко е толкова различно под морето.
Няма къщи, пътища, телефони.
Това е просто природа, 100%.
Когато отивах да се гмуркам,
ще се гмурнеш в морето и ще се гмурнеш в него.
Просто се аклиматизирай.
Неща, които изглеждат като цветя там долу, са животни.
И са там от милиони години.
Бавно, но сигурно, ще видите пълното локва миди.
Древен е, може да отнеме 100 години.
Първия път, когато се гмурнах в район, в който имаше миди.
Дредгър току-що беше свършил, това беше разбито сърце.
Каквито и да са видове животни, просто се разпадат на парчета.
Беше като да плуваш над Едемската градина.
Ядрена зима.
Обществото гледало от брега как тези лодки се спускат.
Нагоре и надолу, по-близо и по-близо.
отново и отново, само за няколко миди.
" Имаме право да го направим.
и е напълно законно."
Изваждаха бъдещето от морето.
и островната общност ще остане с парчетата.
Усетих, че е напълно неверие.
Как може да се случи това?
Трудно е да се обясня на хората точно.
колко изобилно е било някога тук.
Колко са загубили?
Идеята да се процеждаш в непочтена.
Тропическата гора е безчинна.
И все пак ще направим равните под вода хиляди.
от време на време.
Древните морски ливади, забити в тиня.
Деликатни, 100-годишни гъбени градини.
които някога са приютявали непочтени общности,
Унищожен за един миг.
Сигурно мислите, че е незаконно?
Но това е не само законно, но и насърчено от
днесшните закони.
В много така наречения дънен трал все още се допуска дънен риболов.
пехотинската защита е в целия свят.
И може би още по-удивително,
Тя се финансира от правителства.
20 милиарда всяка година се похарчват в подкрепа на прекомерния риболов.
в промишлен мащаб.
Огромните заводи сега пътуват по моретата.
Работят ден и нощ.
По-бързо и по-бързо от когато и да било.
Изглежда, че никъде не е забранено.
Дори в отворения океан.
Опашки от примамки, дълги 50 мили
всяка година милиони акули.
Вече убихме две трети от всички големи хищни риби.
Стени от мрежи, високи стотици метри.
Остави малко оцелели.
Акулите и костенурките са оцелели след изчезването на динозаврите.
но може да не надживеем това.
Промените са прости.
Веднъж ловихме риба на няколко места близо до брега.
Хранете нашите общности.
Сега ловим риба навсякъде, през цялото време.
Преживях тази промяна.
Има приказки от преди 400 години.
в крайбрежни води,
толкова гъсти с риби, че лодките не могат да се движа през тях.
Никой жив днес не е познавал.
наистина дивия океан.
Сега има по-малко риба в морето.
Където и да погледнем, във всяка част на океана ни,
доказателствата са ясни.
Много колонии от морски птици гладуват и на финала
стадии на колапс.
С всяка година се провалят повече гнезда.
Една и съща история за промени във всеки океан по света.
Преди работихме в хармония.
с океана.
После всичко се промени.
Там, където ловим риба.
Виждам ги по-близо до брега.
Мрежите ни бяха пълни.
Виждам различни, различни, различни видове риби.
Днес?
Не.
По-голямата я няма.
Дори най-малките, най-малките,
ги преследваме, защото няма риба.
Тези дни, когато хвърлям, хващам найлона.
Дори за да хвърлиш въдица, твоята въдица и линия.
ти донасяш найлона.
Ние зависим от рибите.
От там вземаме ресурси си.
да подкрепим децата си да ходят на училище, да храним семейството си.
Принадлежи на нас.
Без океана няма общност.
Когато траулерите отнемат последната риба,
Сърцето ми ще е толкова тежко.
На три милиарда души се разчита.
нашия океан за храна.
Но кораби, изпращани от няколко богати страни, гладуват.
Крайбрежните общности на източника на храна, който имат
Разчитахме на хилядолетия.
Това е съвременен колониализъм в морето.
Около 400 000 индустриални кораба в момента преследват лова.
във всеки край на океана.
Никъде не е твърде далеч или твърде дълбоко.
Дори най-далечните части на Земята вече не са в безопасност.
Почти всяко животно в Антарктида разчита на
само един вид.
Едно малко червено кратуно.
Антарктида крил.
За косатките, рибите и пингвините,
Крил е най-важният източник на храна.
из целия южен океан.
Траулерите са стигнали Антарктида.
Тук са и за крил.
С толкова малко риба в океана,
Сега търсим друга жертва в най-дълбоката.
в края на нашия свят.
Това са някои от най-големите фабрики в морето.
Смучат стотици хиляди тона крил.
в необятни мрежи.
После се варят и се приготвят за риби.
Добавки за здраве и напоследък за храна за животни.
Всички на борда на кораба.
Как дивите животни могат да се съревновават с това?
Някои твърдят, че това е устойчиво.
Но сега може би отнемаме основата на
цяла екосистема.
Източихме живота от океана.
Времето ни почти свърши.
Наистина, океана е в толкова лошо здраве, че бих могъл да намеря
трудно е да не загубиш надежда, ако не беше най-забележителното
Разкриване на всичко.
Океанът може да се възстанови по-бързо от нас.
Никога не съм си представял, че е възможно.
Може да се върне към живота.
Защото ако остане сам, може и да не се оправи.
но вирее над всичко, което някой жив е виждал.
Можем да сме сигурни в това, без да се съмнявам.
защото вече се случва.
В продължение на повече от 200 години този район е ловен.
интензивно с мрежи и капани.
С изкореняването на хищниците им, номерата на таралежите експлодират.
Реещите се келпови гори се превръщали в безплоден свят.
След като не остана много време за хващане, беше взето решението да се спре всичко.
лови риба на близо 300 квадратни мили.
Това ще бъде морски резерв или "не се взема зона".
Веднъж защитавани, хищниците могат да се върнат.
Балансът беше възстановен.
Само за пет години гората отново разцъфтяваше.
А с тях - един развиващ се, оживен квартал.
В безопасност от риболов, животните имаха време да нарастнат.
И колкото по-голям може да стане женски омар, толкова по-добре.
толкова повече яйца, които може да пусне.
Когато ларвите се разсейват,
те започват пътешествие към неизвестното.
Да оставим безопасноста на келпата.
много от тях се носят от течения в открито море.
Ларви на омари могат да пропътуват хиляди мили.
дори прекосяват международни граници.
Те се местят почти една година.
Развива се и се развива по пътя си.
Тези, които оцеляват на пътуването,
да се върнат на брега, за да започнат живота си като възрастни.
И шансът е, когато най-накрая се договорят,
те са извън зона, която не може да бъде взета.
Ето как популациите на омарите се разливат в незащитени води.
заздравяване на рибите.
В началото нямаше почти никакъв ефект.
И тогава разливането започна да се случва.
В крайна сметка се превърна в нещо, което беше много...
Трудно е да се игнорира.
Един ден...
риболов на ръба на резерва.
Издигнахме капана на кариерата ми.
Най-голямото, което съм виждал в капан.
Една за записките.
Беше момент на екстаз.
и това беше момент, в който се отвориха очи.
Мисля, че всеки рибар, когото познавам, ще признае този факт.
че запасите работят.
Невероятна работа е да видиш колко изобилен е видът.
Има малко магия вътре, това е сигурно.
"Не се взема зона" е буквално
Препълнен с морски живот.
Ако оставим природата да си свърши работата,
морето ще се спаси.
Огромни хищници, които не са виждали от десетилетия.
са се върнали отново.
Дори голям черноморски костур, който някога е бил загубен завинаги,
Сега намира подслон сред листенцата.
Възстановително е, където и да е.
Дори и в най-прекомерната част от най-прекомерния вид риболов
морето на земята.
Рибните популации в Средиземно море имат почти всички видове риби.
напълно се сгромоляса.
Третата вече е загубена.
И все пак тук има надежда.
Когато малък резерв се създадеше от
Франция изригна отново към живота.
Дори най-голямата риба се завръща.
Това е резултат от пълна защита на по-малко от 1%
на Средиземно море.
Но това е само началото.
Ако защитата на малка част от морето от риболов има
Толкова голям ефект, представи си потенциалната сила на това.
на много по-големи места.
За първи път през този век,
Не е нужно да си представяме, можем да видим сами.
Това е буквално място на нашите предци.
Наричаме го "вао акуа".
свят на боговете.
Папанамукукакея е най-голямата напълно защитена зона.
на земята или морето на Земята.
Тези покани за защита са дошли от местни хавайски рибари.
и старци.
Без него нямаше да има Моли, нито Лейсан Албатрос.
Техният дом е целият необятен тихоокеански океан.
Те виждат небето.
Те виждат повече от всяко друго създание.
Но зависят от малки бучки земя, за да се размножат.
Тези от нас, които са дошли от воаяджии и намират пътя.
Традициите могат само да ги гледат чудо.
В продължение на години всяка двойка развива своя собствен език.
Танцувайки заедно, те потвърждават връзката си.
Моли са най-прочутият вид птици.
на земята.
Трудно е да не гледаш това момиче и да се чудиш
Какво ще види в следващите 60 години?
Благодарение на представата на старците и хавайците.
Рибари, които първи ни обвиниха, че вземаме
по-добре се грижи за това място.
от близо до гибелта са се превърнали в най-голямата.
Албатрозна колония в света.
14 милиона морски птици се връщат всяка година.
Това е пухонука, място за убежище.
Защо е важно да се пазят наистина големи места
Прелетните видове да бъдат пътешествениците, които са.
Трябва им много място.
Хората казаха, че не може да се направи.
Но заради защитата на Папаханаумокукакея,
риба тон може да се презарежда и разстила в съседни райони.
където популациите са се увеличили с 54%.
Разливът е първична биология.
Когато тръгнахме да защитим това, което е сега.
Папанаукукакея, хората ще ни попитат:
От какво го защитавате?
И нашият отговор беше:
Това е грешен въпрос.
За кого и за какво го пазим?
Защищаването на океана не означава да си против риболова.
Целите на здравия риболов и защита са едни и същи.
повече риба, повече храна, повече здраве на океана.
До този момент се приемаше, че нито една защитена зона не може да се защити.
да бъде достатъчно голям, за да помогне на рибите, мигриращи
на дълги разстояния, като жълта риба тон.
Това място се е скапало.
Защото, когато правим природоносен резерв на земята,
ние най-вече защитаваме живота в него.
Но ние открихме, че когато и ти го направиш,
В океана ефектите от тези резервати
да се разпространят далеч извън своите граници.
Водите отвън отново се насищат с живот.
Където и да сме дали време и място на океана,
бързо се възстанови и в по-голям мащаб от нас.
се осмели да си представи, че е възможно.
И има силата да отиде още по-надалеч.
за да се защитим от най-голямата заплаха в наше време.
Когато корали се нажежават,
Изгонват родителите си и стават призрачни бели.
По време на снимането, температурата на океана се покачи.
По-високо от когато и да било преди.
Опустошителна топлинна вълна, пропътувана по цялата планета.
превръщайки дори най-големия и най-големия
устроени тропически рифове.
Доколкото знаем, тези рифове никога не са изглеждали така.
както преди.
Тези корали от Елкърн на Карибския бряг...
...са били от последните.
Вероятно сме тук, за да сме свидетели на гибелта на смъртта.
вид пред очите ни.
Това беше най-голямото мероприятие за избелване.
в записаната история.
Ако затоплянето продължи, коралите няма да се върнат.
Задушени са от водорасли и умрат.
Почти всички коралови рифове се очаква да изчезват в тези води.
следващите 30 години.
Може да ти бъде простено, защото мислиш, че няма надежда.
Изобщо не си тръгна.
Но има.
Само на няколко места, стриктна защита от риболов
е позволил на армията от пасачи да преуспява.
Те задържат удушаващите водорасли.
Давайки шанс на коралите да се върнат.
Това са малки корали.
нов живот, излизащ от развалините.
На някои места...
Целият риф се върна към живота.
Защитата от риболов ги направи най-издръжливи
Рифове на Земята.
Това е силата на защита.
Това е една и съща история във всеки океан на света.
Ако ви попитам, колко от океана е наистина защитен?
Какво ще кажеш за 20%?
Поне десет, нали?
Отговорът е по-малко от 3%.
На практика, нищо от това.
Много от защитените морски земи, които съществуват, са
експлоатирани с деструктивни форми на риболов,
и почти не са в безопасност.
За да го спасим от колапс, учени казаха, че трябва
напълно защити поне една трета.
За да се получи, в по-голямата си част,
по нашите гризачи на риба.
И лицето, което избираме, трябва да включва и тези
магнити за живот в открито море.
Ако можем да защитим земи на земята,
където цялото население изисква
място за живеене.
със сигурност можем да го направим в морето.
Възстановяването на океана е за всички на Земята.
Пред нас има шанс да защитим нашия климат.
нашата храна, нашият дом.
След целия живот на снимане на природата,
Не мога да си спомня по- вълнуваща възможност.
за нашия вид.
Това може да е момента на промени.
Почти всяка страна на Земята току-що се съгласи на хартия.
за да се направи този най-малко и да се защити напълно
Третата от океана.
Заедно се изправяме пред предизвикателството да го направим да се случи.
Без океана, просто казано,
че не съществуваме.
Планетата ще продължи.
Въпросът е дали ще сме част от него?
Обичам да сравнявам нашия риболов с този, че имаме
Ябълково дърво в задния двор.
Искаш ли да си избереш всичките ябълки за един ден?
Не, искаш да излезеш и да избереш няколко ябълки.
Искаш да вземеш това, от което имаш нужда.
Не казвам, че хората не трябва.
Да хвана риба, да ям риба.
Рибарите трябва да могат да изкарват пари.
Но не би трябвало да могат да го направят по начин, който
просто разваля всичко.
Нашата общност оцелява, защото
на океана.
Океанът дава живот, океана дава живот.
Успехът в глобален мащаб евъзможен.
И преди съм го виждал.
Този модел ми е познат.
След като китолингът стана индустриален,
отнема само 100 години, докато почти всички видове бъдат
изтласкани до ръба на смъртта.
Сините, най-голямата от тях,
бяха преследвани, докато остана само 1%.
Помня, че си помислих, че няма връщане назад.
Бяхме загубили големите косатки.
И накрая, депутатите действаха на обществен натиск да забранят
комерсиален китолов.
Това, което последва, беше извън най-смелите ни мечти.
Числото на гърбатите китове в Южния Атлантически океан се утрои
само за десет години.
Сцени като тези на перките в Антарктида са:
Невъобразими само преди 50 години.
Дори най-великите от нашите океански великани,
синият кит.
гонени до ръба на смъртта.
започна да се връща.
Никога не бих си го представила за повече от десет години.
И аз мога да се натъкна на такъв.
Виждам опашката му точно под лодката ми.
И идва, идва!
Ето!
Само в морето можеш да имаш такъв голям размер като този.
величествено създание.
Изфабрикуваме нова връзка с
тези нежни същества.
Днес се роди син кита.
... Бих могъл да живея над 100 години.
Ако използваме същия foresight, за да я спасим у дома, както преди.
за да спаси вида си, тогава ще стане свидетел
Забележително възстановяване.
През целия ми живот,
ние сме били на пътешествие на откритието на океана.
И какво пътешествие беше.
Когато за първи път видях морето като малко момче,
за него се смяташе, че е обширна пустош, за да бъде опитомена и опитомена.
В името на човечеството.
Сега, когато се приближавам към края на живота си,
Ние знаем, че противоположното е вярно.
Моята най-голяма надежда е, че всички ще отидем да видим океана, а не океана.
като тъмно и далечно място с малко значение.
за живота ни на земята.
но като живата кръв на нашия дом.
Сигурен съм, че нищо не е по-важно.
Защото, ако спасим морето...
...спасихме нашия свят.
В крайна сметка, това е просто любов.
С любов.
В крайна сметка, това е просто любов.