(Настроение, музика)
Свалих го от YTS.MX.
Аушвиц, място, където човечеството е потушено.
Официално киносалон на ИФИ: ИТС.МХ
и невъобразимото се превърнало в истина.
Символ на страданието, жестокостта и загубата.
В сянката на Аушвиц ехото на болката продължава.
- Съжалявам, че ви го казвам.
но родителите ти и сестра ти в момента гори.
- Не си спомням да съм надушвал нещо.
защото вече живеех в този дим.
(изтрел)
Запитай се защо, защо?
Това място е ставало свидетел на немислимото.
поемайки болката на милиони.
Много хора не доживяха да видят свободата.
Те умираха от глад, от изтощение, от студ.
Нямаха сили да се смеят.
или да се радвате на факта, че е дошла друга армия.
Това бяха хора в апатия.
Преди 80 години вратите на Аушвиц се отвориха.
Разкриване най-мрачните дълбини на човешката жестокост.
Но какво наистина се е случило в последните месеци преди Освобождението?
Затворниците, хванати в кошмара ли са?
Усети ли смяна във въздуха, блестене на далечна свобода?
Какво чувстваха, когато вратите на Аушвиц се отвориха за свобода?
А хората, които живеят наоколо?
Какво са видели освободителите?
Ще чуем свидетелствата на тези, които са били там в деня.
за Освобождението на Аушвиц.
Искаха немците, не ги е грижа за нас.
- Помня само как тези тела бяха там.
Къде са били извършителите?
Ненавистта ми към евреите е твърде голяма.
- Днес все още страдам от това.
Не мога да го забравя. Мисля за това всеки ден.
Ще разберем какво се е случило през месеците.
до 27-ми януари 1945 г.
В деня на Освобождението на Аушвиц.
С помощта на свидетелствата на свидетели и уникални архиви,
ще хвърлим нова светлина върху историята как Аушвиц е освободен.
Отброяваме до момента на свободата.
Стъпка по стъпка.
ще разкрием последните моменти от най-мрачната глава в историята.
Когато руснаците пристигат в Бирканау,
стигат там почти случайно.
Нямахме представа какво е наистина.
Какъв вид лагер беше.
Сред многото свидетелства на оцелели,
днес ще чуем и тези, които са все още с нас.
Чрез живия им глас,
ще научим за дните преди Освобождението на лагера.
Това не е просто история на страдание.
Това е история на сила.
Една история за тези, които се борили да оцелеят.
и тези, които се бориха да сложи край на ужаса.
Това е история за свобода.
(Ниско, сомбре музика)
15 май 1944 г.
257 дни до Освобождението.
Тази дата ознаменува началото на един от най-драматичния
и бързото изтребване, което нацистите правят,
с Аушвиц в сърцето си.
През 1944 г. в Унгария живеели над 700 000 евреи.
Страхувайки се, че е възможно да се предадем на съюзниците,
Хитлер е поръчал окупацията на страната на 19 март.
Адолф Айхман, ключов архитект на "Външното решение"
започнато през 1942 г.,
е изпратена да наблюдава депортациите.
(Настроение, музика)
От май до юли в Аушвиц бяха изпратени около 440 000 евреи,
където повечето от тях бяха убити в газови камери.
Капацитетът на Аушвиц беше изтласкан до своя предел.
Всеки ден влаковете идват от Унгария.
пълни с жени, мъже, деца и възрастни.
СС работи неуморно върху новите военнопленници.
(Говори на немски)
Малко напрегната музика.
Изпълнихме само около 400 000 унгарски евреи.
в Аушвиц през лятото на 1944 г.
Така ли е, свидетел?
Това, което беше ужасно, беше точно факт.
че са взели всички тези постижения на човешката култура...
.. за да се появи смъртта.
(Свистене подсвирква)
Казаха ни, че ще ни презаселят.
Сега е наш ред и ни натовариха в железниците.
Влакът беше опакован.
80 или 90 души в една железопътна кола.
Този процес на смъртта продължаваше неуморно.
в продължение на години.
Малко напрегната музика.
- Не знам дали познаваш рампата в Биркенау.
но там има врата, през която влиза влака.
Това е топографският план на Бирканау.
Направих го преди 80 години.
Това е рампата.
Това са 900 метра, а това е креаторията.
226 дни до Освобождението на лагера.
Нацистите продължили похотливата си работа на смърт.
.. докато за пленниците, останаха само малки надежди за оцеляване.
- Погледнахме през тези четири малки прозореца.
Трябваше да видим навън.
Видях бодлива тел и казарма.
тогава чухме за сто немци, които пристигат.
придружени от тези овчарски кучета.
Точно така, варварската заповед на немец.
- Когато стигнахме в Аушвиц и вратите на влака се отвориха.
Немските войници, викове, Раус, Раус и Шнел.
- Шнел.
- Раус, Шнел, Вербухте.
Отворили са запечатаните врати на кабините.
Те ни хвърлиха като картофи.
хиляди хора стояха там, блъскаха, блъскаха, плачаха.
Това беше най-объркващото място, което си спомням.
Имаше кучета, които лаяха и това беше морето на човечеството.
- Беше Адът.
Това е известен процес на избор.
С просто движение на ръката,
Офицерите на СС решават живота и смъртта на депортираните.
- Всички са в пълен шок.
Не знаем какво ще ни се случи.
Нямам време да се сбогувам с майка ми и две сестри.
защото разделиха жените от мъжете.
Там беше изборът ни.
Един офицер, който се появи тук, тук, тук.
Тогава дойде редът:
"Жени от едната страна и мъже от другата."
Баща ми, който е отгледал това красиво момиче,
но какво ще направят с моята дъщеря,
който отгледах, който е като цвете.
Той я пази.
Трима от тях, трима немци, дошли да я измъкнат от ръцете му.
Биха го безжалостно.
Как мога да забравя това?
Нямали са представа, че голяма част от хората ще свършат.
В газова камера същия ден.
Малко напрегната музика.
Тези, които бяха годни за работа, отиваха на работа.
докато тези, които не бяха във форма, веднага бяха изпратени на бензина.
(Настроение, драматична музика)
От едната страна е ужасно временно оцеляване.
От другата страна, незабавна смърт.
За най-слабите: деца, възрастни, бременни жени.
нямаше надежда.
Нареждаме се пет едно след друго и започваме да вървим към тази линия.
на офицера от СС, който си играе на Бог.
И въпроса ми беше защо баща ми отиде от едната страна.
Разбрах, че баща ми и двете ми по-големи сестри не са с нас.
Те изчезват в тълпата.
Никога повече не ги видях.
Малко напрегната музика.
И в един момент видях знак.
"Сур Сона"
означава да се къпеш, в сауната.
- Помня себе си...
Отивам под душа и трябва да...
да стои гола на студа.
Значи винаги е било въпрос дали ще се върна?
Депортираните бяха доведени в газовите камери.
в групи до 2000 души наведнъж.
Вратите на газовите камери бяха запечатани.
докато Зиклон Б беше спуснат от горе.
При контакт с въздуха химикалите се изпариха.
превръщайки се в смъртоносен отровен газ.
Понякога някой все още дишаше.
но СС ще довършат тези невинни с изстрел.
(изтрел)
(Ниско, сомбре музика)
Все още има 202 дни до Освобождението на лагера.
Твърде далеч, за да възпламени всяка надежда сред пленниците.
В Аушвиц. Атмосферата на ужаса и лудостта.
Увековечен от нацистите, все още управляван.
Пристигнахме в Аушвиц и ни отведоха в една от казармата.
И татуирана, има номера.
Тези, които са оцелели след подбора
бяха отведени в препълнени казарма и принудени да живеят.
в нехуманни условия,
с постоянния страх от смъртта над тях.
Тези малки схеми...
Всеки от тях е барака.
Има 19 в един ред.
Във всяка барака имаше поне 350 затворнички.
до не повече от 700.
Не трябва да се мисли за Аушвиц.
като един концентрационен лагер.
но по-скоро като голям комплекс от около 50 лагера,
разстлани в голям район.
Трите основни лагери бяха Аушвиц I.
Аушвиц II.
и Аушвиц III.
Учреден от немците през пролетта на 1940 г.
В началото лагерът се целеше в полските политически затвори.
и интелектуалци.
До 1942 г.
се превръща и в централно място за изтребване на европейски евреи.
Други групи от много народи, сред които и римските общности.
Там също бяха задържани съветски военнопленници.
Много затворници пристигнаха в лагера без достатъчно дрехи.
и често били принуждавани да носят позорните раирани униформи.
след като са били лишени от собствените си вещи.
Условията на тези дрехи допринесоха за това.
за дехуманизацията им.
и суровите условия на живот, които трябваше да изтърпят.
Имаше купища яки, сини и бели раирани яки.
после куп панталони.
имаше въже и тел, които да ти вдигат гащите.
чифт дървени обувки, малко синя и бяла шапка.
една чиния, една чаша и лъжица.
и сега това са вашите светски вещи.
Тези две момичета се опитаха да ни кажат.
Какво е било това място?
И им казах: Какво гори толкова късно през нощта?
Казах ти, че горет евреите.
Съжалявам да ви го кажа.
но родителите ти и сестрите ти ги боли.
(Ниско, сомбре музика)
В Аушвиц пленниците си бръснаха главите.
Акт на дехуманизация...
Дезивиран като хигиенизъм.
Този процес е изтрил тяхната самоличност...
Дори косите им са били експлоатирани от немците.
за индустриални цели.
Майка ми се върна от някъде.
където ги бяха преселили.
Беше гола и нямаше коса на главата.
Попитах я, къде са ти косите?
Това означава плитки, така ги наричаха.
Но мама не отговаряше, а плачеше.
Много от пленниците ще умрат от изтощение.
глад или болести.
За нацистите те не са нищо повече от масата на робите.
да бъдат експлоатирани, докато последната капка живот бъде източен от тях.
- Смъртта на пленниците не само се одобрява,
но е част от системата.
.. бъдейки ненаситен,
да е заради вятъра и времето.
с неадекватни дрехи.
или нехуманен труд.
което води и до пълно изтощение.
СС в Аушвиц притежаваха пълна власт.
над живота на пленниците.
решават кой да живее или да умре.
Направиха селекции за газовите камери.
е извършил обстойни екзекуции,
са подлагани на брутални мед. експеримента.
и е използвала Психологичен страх, за да поддържа контрол.
Тази власт наложи непрестанен и дехуманен режим на страх.
Беше цял процес.
което накара едното да гледа на другото, а не на човек.
но като номер.
Малко напрегната музика.
Един човек от СС би могъл да прави каквото си иска.
Може да вземе шапката на един затворник, да я изхвърли по-надалеч.
Кажи му да го направи.
и когато затворничката тръгна да взема тази шапка,
Застреляйте го под предлог, че се е опитвал да избяга.
- Помня, че охраната удряше хората.
- Някои затворници бяха изведени от група...
..и се нареди в канавка...
..и стреляха.
Целият лагер в Аушвиц беше като малък град.
с клюки и приказки.
Имаше манерка, кино.
имаше театър с регулярни представления.
Имаше спортен клуб, в който бях член.
Беше забавно и забавно, точно като малък град.
Алкохолът играеше голяма роля на храна.
В Аушвиц нямаше дисциплина.
Легнахме си напълно натряскани.
Беше като партизански лагер, нямаше охрана в Биркенау.
Лягаш си с пистолет.
ако някой е бил твърде безделник, за да загаси светлината...
Току-що го застреляхме.
Никой не е казал нищо за дупките от куршуми по стените.
(Стъкла се разпада)
Когато погледнете Аушвиц,
Когато погледнете всички концентрационни лагери,
Не е преувеличено, че са истински ад на земята.
- (чрез преводач) На теб ти остават страх и страх.
И от този момент нататък, ще си остане с теб.
но е нужно да го опиташ сам, за да го повярваш.
(Ниско, сомбре музика)
Има само една дума.
които се появяват в свидетелствата на много оцелели.
Апатия.
На втория ден, когато влизате в Аушвиц,
започвате да страдате от апатия.
И не ти пука за всичко, което се случва около теб.
Особено това, което се случва с тези, които са близо до теб.
Тази надежда се приемаше за нещо необходимо.
да имаме волята да се борим със смъртта.
Така че да не потънат напълно в апатия.
Един от най-обсебващите образи на пленниците, които имаме.
Във всички нацистки концентрационни лагери е така нареченият "Музелманнер".
Това са мъже, превърнати в живи снаряди.
напълно апатични и неотзивчиви към света.
Около тях.
Много от тях дори не помнят имената си.
Но гладът бил това, което представяло най-ужасното състояние.
в Аушвиц.
Италианският оцелял Примо Леви го описа със своите думи:
"Спасителят е глад, ние сме гладни.
Жив глад.
- Беше толкова слаба, толкова болна.
Мама тежеше общо 28 килограма, когато излезе от лагера.
беше нехуманно.
1-ви август 1944 г.
180 дни до Освобождението.
Варшава се разбунтува срещу немската окупация.
докато авангардът на съветската армия спираше само няколко километра.
от града.
- Вървих по една Варшавска улица.
Виждам един приятел.
Казва: "Болек, би ли се присъединил към подземната армия?
(Настроение, драматична музика)
63 дни, когато се биехме.
Въстанието е крайъгълен камък на полската история.
знак за борба за свобода, когато въстаниците смело се съпротивляваха
Нацистко потисничество за 63 дни.
В крайна сметка немските сили надделяха, като във Варшава се спуснаха на парчета.
15 000 въстаници и 200 000 цивилни загинали.
докато 13 000 жители на града бяха депортирани в Аушвиц.
Поляците никога не се предали на немците.
дори и в Аушвиц една нелегална съпротивителна мрежа остана активна.
- В началото,
очевидно е полска съпротивителна движение.
Защото по-голямата част от тях са полските пленници, често,
Нещо повече, с военен опит.
Когато погледнете последния период от живота на лагера,
има много по-голямо сътрудничество.
между различни съпротивителни килии.
Задачата им била да донесат лекарства и храна.
и да разменя информация с другата дума.
Брат ми, който беше електротехник...
..работейки в компания за немците.
и те бяха тези, които взеха лекарства за тези затворници.
Лекарството отново е внедрено от силезските свещеници.
- И ето го и него, предаден насред храната.
Майка ми, сестрата на мама, баба ми,
Всички взеха участие в помагането на пленниците в лагера.
Имаше охранители от СС, които си затваряха очите.
когато е имало някой, който е доставил нещо под оградата,
специално храна.
Имаше само толкова полска съпротива.
и населението на Освиецим би могъл да помогне,
но това със сигурност е помогнало за спасяването на хиляди хора.
Но преди всичко,
Затворниците са знаели, че не са сами в лицето на този ад.
Вечерта на 2 август 1944 г.
179 дни все още делят пленниците от свобода.
Тази нощ Нацистите се преместиха да ликвидират Римския лагер.
(Настроена музика)
Римският народ, известен още като Рим или Синти,
са историческа номадска група, която е пристигнала в Европа преди столетия.
Дълго маргинализирани и не Разбирани.
Те понасяха поколения предубеждения и гонения.
Под нацистко управление тази омраза стана смъртоносна.
докато ромите бяха белязани за изтребление
наред с други цели групи.
Тази нощ се помни тъжно.
като "Нощта на изтреблението на ромите".
Почти всички военнопленници в "Зигонерлагер",
Разделът за роми беше отведен в газовите камери.
Гидийският лагер беше много близо до бараката ни.
И нощта беше невероятна.
Малко напрегната музика.
Немците идваха с камиони.
Те хвърлиха децата в тях.
И ако някой от тях е скочил,
ще го ударят по крака или ръката с дървена пръчка.
Ще го разбием и ще го хвърлим обратно, за да не може да изкочи отново.
Не можеше да излезе, защото крайникът му висяше там.
- Взеха ги.
Циганите плачат и знаят къде ги водят.
Пълен с викове и плачат.
- Всички се защитаваха.
Ухапаха, чесаха...
Защитиха се до край.
В тази участна нощ сам...
Около 4 200 са загубили живота си.
В Аушвиц в Аушвиц бяха задържани около 23 000 военнопленници.
с 21 000 загинали в резултат на Нацистка лудост.
На 19-ти август 1944 г.
162 дни все още се разделиха със затворничките.
от деня на Освобождението.
Съюзническа разузнавателна мисия прелита над Южна Полша.
Целите са били огромните германски индустриални комплекси.
в района на Освиецим.
град, който немците бяха преименували Аушвиц.
Целият район, целия комплекс Аушвиц,
привлича много заводи и много индустрии.
и шефовете там мислеха, че тези места са прекрасни.
защото имат жп линии, които ги водят.
ИГ Фарбен, голям фабричен комплекс в Моновиц.
където бяха експлоатирани сила от затворите в Аушвиц
при жестоки условия.
"Кръп Стийл Къмпани" са използвали сила.
Сименс използваше затвори в концентрационния лагер за производство.
от електрическо оборудване.
Дойче Аусръстунгсверк.
Тази компания, управлявана от СС, произвеждаше мебели и други неща.
"Топф и Sohne".
Носи отговорност за доставката на креаторията и газовата камера
вентилационни системи.
- Има много въглища и други важни материали наоколо.
И още по-добре, че имаш този голям източник на труд.
И този труд, разбира се, идва под формата на затворници.
Малко напрегната музика.
Тези хора не правят грешка. Те са роби.
и те са роби, които се работят до смърт.
Само за няколко белега на ден.
тези фабрики могат да експлоатират затворите Аушвиц,
Принуждавайки ги да работят в своите сгради.
Нацисткото мислене беше брутално и без съвест.
Затворниците не са смятани за хора.
- Защо да използваме коне, за да дърпаме плугове?
когато имаме достатъчно жени в лагера.
които вместо това могат да дърпат плуговете.
Освен това имаме деца в лагера.
Ще използваме тези деца и ще използваме тяхната сила.
Значи е като пазар за роби.
В резултат на това ходихме на работа и свършихме за известно време.
във фабрика за карети в Чеховице-Зиедзице.
за да оправя петролната рафинерия.
Беше собственост на компания "Вакуум Ойл".
но работниците бяха в архивите на Аушвиц.
Така е с името, записването и регистрацията.
Те строяха фабриката.
от IG Farben Industry.
И се връщаха с труповете на колегите си.
които не са оцелели по гръб.
- Има една голяма купичка стомана.
Раменете ти са напълно болезнени.
Те започват да кървят.
Хората падат под тежеста на стоманените релси.
(Ниско, сомбре музика)
Започваш да виждаш затворнички да умрат.
а това е ужасно, защото гледам трупа.
и си мисля, че това е нечий баща,
Нечий син, нечий съпруг.
В този явен августски ден,
разузнавателният самолет прелиташе през района около Освиецим.
целящо изпълнение на своята мисия:
улавяне на остри снимки на промишлената зона долу.
(Ниско, сомбре музика)
Но когато този самолет се върне, това, което се разкри, е нещо.
много нови и много различни.
защото има и друг комплекс.
и е на около 7 километра.
И какво показват тези снимки?
е присъствието на най-зловещия Нацистки лагер на смъртта.
Бараки, бодлива тел, огради...
сгради с огромни комини.
Тогава имаше бомбардировката на тези химични заводи.
в Блакхониа, в Освиецим.
(Настроение, драматична музика)
Самолетите, които прелитат, са били придружени от разузнавателни самолети.
които хвърляха така наречените "злоти".
Това беше алуминий, който просто се намесваше в радарните импулси.
Имаше много от тези злоти, това бяха единствените играчки, които имахме.
Днес има много хора, които се чудят
защо Аушвиц не е взривен?
Защо не можеш да взривиш железопътната линия?
Тези въпроси отекват в историята на Аушвиц.
Вече по това време,
в Аушвиц имаше съобщения за престъпленията, които са били извършени.
написана и издавана от затворници, които са избягали от Аушвиц.
- Колко резултатно би било това?
Ние знаем, че военно-промишлената промишленост,
и цялата Индустриална или логистична фронтова линия
беше доста добре работища немска машина.
Имам някои съмнения.
колко резултатни щяха да бъдат тези набези.
Може да има и други стратегически приоритети.
политически натиск.
или дори липсата на координация със руснаците.
Може би разузнаването е било непълно.
Но едно нещо остава безспорно.
Никой тогава не би могъл напълно да схване кантара.
на непостижимата трагедия в Аушвиц.
- Нищо в Аушвиц не ми напомняше.
за човешкото съществуване...
..но този пилот, летейки ето там,
беше единствената надежда, на която трябваше да се държа.
Тези снимки, архивирани и пропуснати.
по-късно ще се появи като доказателство за провала на света.
за да го познаят тогава.
Хванаха Аушвиц в разгара на смъртоносната му ефективност:
видими от въздуха, но трагично не разбрани.
На 7-ми октомври 1944 г.
113 дни до Освобождението на лагера.
В Аушвиц затворите "Сондеркомандо" се вдигнаха.
в отчаян бунт срещу мъжете от СС.
(Настроение, драматична музика)
Те бяха затворничките, принуждавани да работят в газовите камери.
и креатория, очевидци на нацисткото изтребление,
които се страхуват, че ще бъдат убити, за да скрият доказателствата за зверствата.
(Ниско, сомбре музика)
Едно момиче дойде, не знам откъде,
и тя започна да ми говори на немски:
Знам, че ме отвлякоха, тук е краят на живота ми.
Казах: "Не е вярно, вземате си душ и излизате на работа.
Не й казах истината.
Ще умреш ли?
Нацистите мислят, че са напълно поробени.
Завещанието на затворничката.
и наистина не мислят, че всички тези депортирани,
всички тези пленници имат силата,
както физически, така и морално, за да организира бунт.
Но Sonderkommandos все още имат силата
да се разбунтуват срещу съдбата си.
- Вече имаше разговори.
в "Сондеркомандо".
Как да се направи такова действие?
Те бяха главно млади мъже.
почти всички евреи от различни транспорти.
Най-вече силни, млади мъже.
И тези, които са дошли от Полша.
го направи цел да избяга.
Докато тези, които са дошли от Унгария или Югославия, например,
за тях целта на въстанието
беше да унищожи машината за изтребление.
Четири жени бяха основополагащи.
в бунта на Sonderkommando,
им имената са: Роуза Робота, Ала Гертнър.
Естъра Вайкблум и Реджина Сафирштайн.
- Отне им може би 12 месеца.
Малко по малко, те изнасяха димящия прах.
За мъжете.
Доста време им отне.
На 7-ми октомври въстанието започна.
"Сондеркомандо", въоръжени само с бедни инструменти.
нападнаха охраната.
- Един на име Исак.
удряше немеца с чука на тила.
и немците започнали да стрелят.
Използвайки краден барут,
Sonderkommandos стреляха по креаториум 4,
Унищожаването на една от машините на смъртта завинаги.
- В 3 сутринта един ден.
виждаме пламъци от креаторията.
и не знаехме какво е.
Знаехме само, че сутринта...
Опитай се да се измъкнеш.
и може би ще се отървеш от лагера и ще си тръгнеш.
И не можаха да го направят, защото СС бяха там.
Германците са дошли.
и веднага ни хванаха.
Не успяхме да направим нищо.
Нямаше как да е иначе.
след всички затвори на Sonderkommando
на практика нямаха оръжия, освен работни инструменти.
Бяха застреляни няколкоста военнопленници на Sonderkommando.
след въстанието.
Видях есесовците със собствените си очи.
те им пуснаха куршум в главата.
И те са убили 600 от тях...
..и сутринта трябваше сами да ги сложим във фурната.
Поне имахме чувството, че сме направили нещо.
Нямахме какво да губим.
Въстанието "Сондеркомандо" свърши с кръвопролития.
но надежда се все още в сърцата на пленниците,
Заредени от оръжията на Ред армейската армия, които отприщиха офанзива.
(Немско предаване)
Настроен, драматичен.
На 25-ти ноември 1944 г.
63 дни до Освобождението.
СС, по заповед на Химлер,
започна разглобяването на газовите камери.
В Полша руснаците бяха в застой.
но вървяха по други части на Източния фронт.
Нацистите са знаели, че времето изтича.
и трябваше да ликвидират доказателствата за престъпленията си.
в Аушвиц.
На върха на депортациите,
Около 10 000 евреи на ден бяха убити в Аушвиц.
От къде дойде цялата тази лудост?
Как са се развили Нацистките методи на изтребление?
За да разберем това,
трябва да се върнем назад във времето, към началото на злото.
(Тъмна музика)
гонитбата и убийството на евреите.
от националсоциализма Германия се случи на няколко етапа.
Базовата предпоставка беше, разбира се, бурен и радикален антисемитизъм.
чиито корени се връщат поне до 19-ти век
и които, разбира се, могат да бъдат намерени в книгата на Хитлер "Моята борба".
Ние бяхме убедени от нашия мироглед.
че сме предадени от целия свят.
и че е имало голям заговор на евреите срещу нас.
Няколко години след публикацията на Myin Kampf...
Хитлър беше в състояние да внедри на практика своите коварни безделници.
Кулминацията на тази омраза...
..на 30 януари 1939 г.
Когато Хитлер изнесе тържествена реч пред Райхстага,
като обяви за гибел еврейското надпреварие.
По време на войната
Нацистите разбраха убийствените планове на своя Фюрер.
Първото средство са полицейските служби.
който е носил масова престрелка на полското и еврейското население.
- Опитай се да си представиш, че има канавка.
с хора от едната страна и зад тях, войници.
Прицелете се внимателно, за да се ударите както трябва.
Това беше моята идея.
Това бяхме ние, стоящи отзад, войниците и ние стреляхме.
А тези, които бяха ранени, паднаха в канавката.
Ненавистта ми към евреите беше твърде голяма.
По този въпрос мисля несправедливо.
За много SS войници,
Психологическият товар от стрелянето на стотици, хиляди мъже,
жените и децата бяха твърде големи.
Няма да го забравя до края на живота си.
Лицата още са пред мен.
Това е голямо престъпление.
И от тогава СС вече не беше елита за мен.
На следващия ден трябваше да отида при комисаря на СС и казах:
Внимавай, присъединих се към Вафен СС, защото беше елитична сила.
Не съм убиец, който убива жени и деца.
И той казва: "Спокойно.
И ние го знаем. Това е неприятна задача.
Но трябва да се направи, светът трябва да се отърве от евреите.
По време на Барбароса, 1941 г., немците започват да убиват
хиляди евреи в екзекуции.
Искаха по-ефикасна, по-евтина алтернатива.
Затова са помислили да използват бензин.
Психологически е по-лесно да ги заредиш.
И един от начините, по които това е станало първоначално.
е да прави големи бусове или малки камиони.
в тези първични газови камери.
Това са коли с херметично заключени коли.
компетенция, в която се натовариха изгорели газове
когато колата беше в движение.
Но къде да хвърлим невинните тела на разстреляните?
Следващата стъпка в немското инженерство са газовите камери.
Topf & Sohne беше една от най-значимите фирми, занимаващи се
в построяването на креатория из целия Райх.
За да оптимизираме ефективността,
газ-камерите и креаторията често са били взаимносвързани.
- Не си спомням да съм надушвал нещо.
защото вече живеех в този дим.
Толкова много хора са починали във войната, не само евреите.
Толкова много неща се случиха, толкова много бяха застреляни, толкова много изгоряха.
Ако мислех за това, нямаше да искам да живея и минута повече.
Все още имам кошмари и до днес.
Виждам тези жени, мъжете и всичко останало.
и как тичат наоколо, докато умрат.
(Ниско, сомбре музика)
Толкова спорни, че идеалите, които хората са имали...
които са си представяли за Германия, за нейното бъдеще.
бяха напълно превърнати в противоположност.
За съжаление, днес все още страдам от това.
Не мога да го забравя.
Мисля за това всеки ден.
През декември 1944 г.
56 дни до Освобождението.
приливът се обърна срещу Нацистката Германия.
Изправяйки се пред съюзническа победа и съветския напред.
режимът взе отчаяни мерки за прикриване на зверствата на Холокоста.
особено в лагерите.
Може би са били наясно с това.
че това ще се използва срещу тях.
Като някои хора, които са били заточени.
в това най-велико убийство в историята.
Знаеха какво правят в Аушвиц.
е било погрешно, че е трябвало да скрият това престъпление.
Въпреки техните усилия,
Нацистите не могат напълно да заличат доказателствата.
съветските сили намериха неопровержими доказателства за геноцид в лагерите.
включително останки, лични вещи.
и свидетелства за оцелели.
Така каза мама.
немците изгориха казармата и всички документи.
Може би само 5, 7, 8%
на това, което стана в лагера, остана.
Беше открита само една страница.
Историците ми подадоха само един лист хартия.
и има списък с деца.
И точно преди последното име, има номера на лагера и фамилното ми име.
(мека музика)
12 януари 1945 г.
само 15 дни до Освобождението.
Червената армия започна неудържимата си офанзива.
на река Вистула.
От решаващо значение е стратегическата маневра, насочена да управлява нацистите.
от Западна Полша и се придвижи към Германия.
Руснаците са имали три пъти по-голяма сила от Германия.
Имате руснаците, които водят тази голяма офанзива.
и това ще ги отведе до реката Вистула.
"Недалечна експлозия"
Всъщност точно в сърцето на целия район.
целия Аушвиц.
"Вистула-одър Офанзив"
трябваше да стане там.
Открихме това по пътя за концентрационните лагери.
Те стреляха по Аушвиц.
През горния прозорец винаги можеш да видиш разтягането.
на "Китуша" през нощта.
Хиляди съветски танкове пронизаха немската защита,
с десетки километра на ден.
Всичко, което остана за нацистите, беше да избягат.
17-ти януари 1945 г.
Само 10 дни преди Освобождението.
Аушвиц влезе в една от най-тежката си глава:
евакуация на лагера.
Със приближаването на съветските сили,
Нацистите се опитаха да заличат доказателства за техния геноцид.
но десетки хиляди военнопленници остават.
най-ужасното доказателство за тези престъпления.
"Освобождението" идва.
но не се надяваме.
Не очаквах да видя това Освобождението.
Първо, те не искаха да си тръгнат.
приближаващите съветски сили със свидетели.
които могат да свидетелстват срещу лагера.
Изчислявахме също така, че пленниците са заложници.
дали американците или руснаците са се изправяли срещу тях.
По това време над 55,000 военнопленници остават в Аушвиц.
Нацистите направиха един последен, брутален избор.
От едната страна, тези, които са твърде слаби, за да ходят
белязани за смърт, за да ликвидират свидетели.
От друга страна,
военнопленниците все още могат да ходят, които са били принудени да вземат участие
известен като "Смъртоносните походи".
(Настроение, драматична музика)
- Тогава, изведнъж,
един ден имаше събрание.
Внезапен поименен зов.
И тогава изведнъж, в един момент,
ни поканиха...
..да се редят на опашка.
Не знаехте ли какво ще се случи?
Ще ни освободите ли?
- Помня чувството, защото вероятно е било така.
първият път, когато наистина се уплаших,
Инстинкт за страх.
като животно, което знае кога ще умре.
Има нещо в това действие, което ме изплаши.
(Ниско, сомбре музика)
После решават да ме сложите на смъртния поход.
Подреждат ни в пет реда и ни карат да вървим напред.
Зашеметявам се.
Почти не мога да се изправя.
Разумът ми не работи и ако се получи,
Аз съм само на няколко метра.
няколко километра, измръзнал до смърт, мразовит, 25 под нулата.
Как можеш да ходиш само на 23 килограма?
Аз управлявам два и половина километра.
Ще падна на земята и ще чакам последния удар.
Да, защото отзад има убийци с прецизни заповеди.
за да достави последния изстрел,
за да не оцелеете, за да свидетелствате пред руснаците за всичко.
те създадоха завод за смърт в Биркенау.
Бях паднал и чаках последния си удар.
Всеки път, когато някой падна, се стреля по още един.
- Всеки, който е спрял за малко,
Застреляха го в главата.
(Ниско, сомбре музика)
Беше много студена нощ и трябваше да продължим.
Всеки, който е прекъснал или е паднал, е прострелян и това е.
Просто продължихме.
И тогава се появиха мотоциклети.
който е взел мъртвия.
"Смъртоносни маршове".
няма друг термин, който да опише тази ужасеност.
Затворниците били принуждавани да ходят в Гливице и водцислоу.
от където тръгнаха влаковете и някои от пленниците ги отведоха.
в концентрационни лагери като Грос-Росен.
Хухенвалд, Терезиенщад, Заксенхаузен.
Събрани в препълнени коли, без храна, вода или канализация.
много са починали от глад или задушване.
Пораженията по жп линиите често принуждават пленниците да напускат влаковете.
да продължим пеш.
с тези, които са починали по пътя.
Нацистите били жестоки и безмилостни.
Всяка следа от човечеството отдавна изчезнала.
и по време на похода нямаше съжаление за пленниците.
- Просто си спомням как тези тела бяха там.
Нямаха силата да стигнат по-далеч.
Така че започна да пада.
Тук тези места са напоени с кръвта на тези мъченици.
Двама пленници...
направи нещо немислимо.
Не очаквах помощ.
В тези условия,
едва имат силата да си помогнат.
Забелязали са ъгъла с куп тела.
Остави ме там и продължи.
Тогава се влачих сам.
Имаше стъпки, водещи към една от тези тухлени сгради в Аушвиц.
Влязох в тази тухлена сграда, за да намеря подслон.
Тогава изгубих съзнание.
Такава жестокост е невъобразима.
хиляди и хиляди изтощени хора.
влачеха се през снега като автомати.
Пътищата бяха пълни с тела на жени, мъже.
и деца, жертви на Нацистка бруталност.
Но пленниците бяха толкова наведени,
Те се кланяха напред с останалите от силата си.
Майка ми също си тръгна с похода на смъртта.
В продължение на 60 км вървяха в много трудни зимни условия.
И неща, като канибалството, се случваха там.
И я питам: "А вие?"
И тя отговори: "Виждаш ли, жив съм, не ме питай."
Не знаем точно.
Но за учени между 9000 и 15 000 души са мъртви.
по време на маршовете на смъртта.
Човечеството е загубено заради омраза, която не може да бъде разбрана.
По същото време, когато и пленниците,
Много нацисти също започват евакуацията на Аушвиц.
за да не бъдат хванати от руснаците.
Ричард Беер, последният командир на Аушвиц,
заедно с много СС офицери,
избягаха от лагера удобно, седнали в колите си.
Сред тях бил Йозеф Менгеле.
човекът, отговорен за ужасни експерименти със затворнички.
Особено деца и близначки.
Днес Менгеле е знакът за това как може да се използва медицинската наука.
като начин на ужас.
Но Менгеле беше само един от многото криминални доктори в Аушвиц.
- Имате други имена, имате Крамер, имате Хирт,
Имаш Кашаб, имаш Ентрес.
Имаш Витер, Виртс, Виртс.
Имаш Клейн, Роде, Кониг, Кейпсий, Вебер, Фишър, Тило.
Не само офицерът, избягал от Аушвиц,
..но цялата Нацистка мрежа отстъпваше.
Неодобрени офицери, войници, охранители.
и цивилния персонал се разпадаше.
Сред тях бяха и младите инспектори от женските казарма.
Ирма Грезе и Елизабет Фолкенат.
отговорен за неописуеми жестокости.
20 януари 1945 г.
Само една седмица преди Освобождението.
Небесата над Аушвиц бяха разбити от оглушителните.
Рева на експлозии.
Нацистите взривят креатория II и III.
След което продължиха да се опитват да заличат доказателствата.
за престъпленията им.
Беше битка срещу времето, защото руснаците идваха.
И чуваме грохота на креаторията.
и газовите камери са взривени.
Остатъците от тях са днес.
(Синистер музика)
- Първо,
Това е много вълнуващ предмет, който показва всичко.
който е бил в газовите камери.
Ние виждаме дупката, през която са гледали гардовете.
да видим дали всички са мъртви.
Това са твърдите доказателства, че е имало газови камери.
Те взривят най-голямата машина за изтребление.
Изгорели са архивите на лагера.
- Изгорели са креаторията и газовите камери.
Опитаха се да заличат следите от криминалната си дейност.
но не успяха да разрушат всичко.
Имаше тела до всяка барака.
Имаше масов гроб, но нямаха време.
за да ги хвърля.
21 януари, шест дни преди Освобождението.
(Настроение, драматична музика)
Затворниците наблюдаваха промени, които увеличават надежда.
Пазителите бяха изоставили.
Само няколко СС патрули остават.
По-голямата част от хората на Аушвиц избягаха.
заедно с конвоите от Death March.
Останалите военнопленници бяха напълно лишени от енергия.
Няма друг избор, освен да изчакаме руснаците да дойдат.
На 40 километра от Аушвиц руснаците се разделиха с Аушвиц.
с напредването им почти непоклатимо.
Немците, които се страхуват да бъдат обкръжени.
започна отстъплението им на югоизток, към Силезия.
След това ни беше наредено да продължим.
23-ти януари 1945 г.
Четири дни преди Освобождението.
съветските войски се приближаваха на запад към Освиецим.
В същото време пламъците погълнаха Аушвиц.
както нацистите изгориха "Канада",
Габажният комплекс за опаковани вещи от пленници.
дрехи, обувки, ценности и други лични вещи.
Стотици хиляди от тези неща са в наше разположение.
и свидетелстват за смъртоносната лудост на нацизма.
В същия ден,
Червената армия най-накрая е достигнала края на Освиецим.
Само на няколко километра руснаците се разделили от града.
и лагерите Аушвиц.
- Идвам си у дома и на прага.
седеше войник с пушка.
Покажи ми място до него.
Така че седнах, но той извади щик, нож...
Изважда малко хляб и издърпва малко свинска мас.
Имаше бели фигури.
Да се разхождаш в качулките.
И това, че са бели ме направи любопитен.
и оръжията им бяха сочени надолу или напред.
те не сочеха нагоре, както с немците.
- Не знаем целия състав.
на тези бригади, които минаваха през Освиецим, Аушвиц,
чрез Биркенау...
но ние знаем съставът на тази армия, която маршируваше
повече или по-малко от Краков към Вроцлав.
(драматична музика)
И малко над 40%.
Нещо като 41% са руснаци, а около 39% украинци.
И това дава драматичен контекст на това, което виждаме днес.
Малко напрегната музика.
26-ти януари 1945 г.
Един ден до Освобождението на Аушвиц.
СС взривяват креаториум В.
Последният отчаян опит на нацистите да заличат доказателствата
на изтреблението.
Но им изтичаше времето.
Сега сме в нощта на Освобождението на лагера.
и хиляди затворнички чакаха.
Имате около 7000 пленници, които чакат да бъдат освободени.
и условията, в които са, са напълно ужасни.
Бях в много лоша форма.
Имах всякакви стачки и циреи по тялото си.
- И ние, децата в казармата,
ни оставиха на мира.
Само най-слабите и най-болни са останали в Аушвиц.
И състоянието им се влошаваше с всеки изминал ден.
- През последните десет дни,
Нямали са храна.
Много хора не доживяха да видят Освобождението.
Те умираха от глад и изтощение, а също и от студа.
Бях стигнал до януари 1945 г.
на практика се откажа от душата си.
Тежах 23 килограма, бях един скелет.
Пижами, раирана шапка.
един чифт дърво, това е всичко, което покрива тялото ти.
Скелет, кожа и кости.
Изправяш се, държиш се и казваш:
Сами, трябва да го направиш.
Но как можеш?
Цели части от Аушвиц бяха неохраняеми.
и затворите, които все още имаха силата да се местят.
започна отчаяно да търси храна.
- В Аушвиц са били обрани.
или да се отвори от пленниците.
Мисля, че много хора са се разболяли и са починали.
в резултат на преяждането на такива празни стомаси.
Гладът преследваше пленниците от първия им ден.
в Аушвиц,
и сега, по ужасен път на съдбата,
Храната най-накрая се оказа смъртоносна отрова.
в ръцете на пленниците.
Нападнахме складовете и т.н.,
Намерих книга и я нарече дневник.
Дневникът на Олег Мандич.
И това е.
Тетрадката.
Стойността на този дневник е, че идва от Аушвиц.
Събота 27-ми януари 1945 г.
Днес е студено и сняг покрива лагерите на Аушвиц.
Някои затворници се препират между казармата, за да търсят храна.
завивки и лекарства.
Много други лежат безпомощни в сламените си легла и чакат смъртта си.
защото са твърде слаби и болни.
Малкото останали немци вече не се интересуват от пленниците.
Някои напускат лагера с последните конвои...
и други са принуждавани да остават и да се карат.
Русия внимателно върви през снега.
.. следване на железопътната линия.
Това, което съветските съвети правят, е да изпрати разузнавачи да изследват лагера.
И след като са го направили,
тогава имате всички тези войници от 100-та пехотна дивизия.
Освобождение Аушвиц 3.
И след като освободиха града и направиха път до авантюрата.
от Аушвиц II, Биркенау.
(Ниско, сомбре музика)
Руснаците не знаят какво ще разберат.
За войниците, които бързо прекосяват снега,
Безкрая на казармата, оградите и грижовниците...
Това не е нищо повече от друг Нацистки затворнически лагер.
Получихме заповед да сме внимателни.
Да не стреляме, да не стреляме.
защото имаше хора в лагерите.
Но все още бяхме готови за битка.
Взехме Аушвиц почти без бой.
Виждали сме бодливата тел, която немците са направили с електричество.
Нямахме представа какво е наистина.
Какъв беше този лагер?
- Ние видяхме казармата.
и миришенето на мъртвия все още се носи във въздуха.
В Бирканау
съветските сили се срещнаха с минимална съпротива от страна на немците.
След кратък Размяна на изстрели между 3 и 5 следобяд
в следобеда на 27-ми януари 1945 г.
Войниците на червената армия стигнаха до вратата на Аушвиц I.
Сега известен като иконичната врата.
До края на войната,
Аз работих като камериер.
Дадоха ни задача да снимаме лагера.
от шефа на нашия филмов екип.
Това, което видях и снимах, беше най-ужасното нещо.
Никога не съм го виждал.
Пред тях стоят „живи призраци“:
Лица лишени от сила...
без усмивка.
техните глупави очи се взират в празнота.
и стърчащите им кости, които почти не са покривани с крехка кожа.
- Помня, че стоях до жиците.
и гледам руската армия.
И не можехме да повярваме, че няма повече нацисти над нас.
И сега какво?
Какво ще бъде сега?
Ясно е, че някой е искал някой друг.
за да останем живи.
Винаги съм се питал защо аз?
Задаваш си този въпрос, но никога не намираш отговор.
Бях ли там?
Наистина ли бях там тогава, на такива места?
и изживях всички тези неща.
Не може да е, но е.
(Сомбре драматична музика)
Когато ме освободиха, нямах камък.
гроб, за да говоря с майка ми.
да плачеш, да й кажеш какво се е случило.
И въпреки, че немците можаха да ми отнемат цялото тяло,
Почти всичко, освен живота ми.
Оставиха ме жив.
Но каквото и да може да бъде махнато от тялото ми,
Те се махнаха от тялото ми.
Не можаха да отнемат душата ми.
Тези исторически образи са заснети няколко дни след това.
27-ми януари 1945 г.
от фотографа и офицера от Ред армейската армия Александър Вьоронцов.
Заснето е момент на свобода.
но не представя напълно дълбините и сложните чувства,
от пленниците.
Докато филмът на Воронцов предизвика необуздана радост,
Показанията на оцелелите показват много по-концентрирана истина.
мозайка на страх, изтръпване...
Надявам се, и най-накрая, радост.
С течение на времето,
записът на Воронцов ще се използва като пропаганда на Ред армейската армия.
Изработване на история за свобода.
- Всички стояха там.
Всички в униформи.
Само очи, очи.
Беше много, много ужасно.
- Не мисля, че дори военното командване
са имали представа за мащаба на престъпленията, които са били извършени.
в най-големия концентрационни лагери.
Тези спомени ще бъдат с мен до края на живота ми.
- Ние видяхме голяма купчина човешки боклуци.
дрехи, обувки, плитки, коса.
от човешки кости.
Имам чувство на омраза, когато мисля за Аушвиц.
Те на практика бяха скелети.
Покрити с кожа, втренчени в празните им очи.
Разбрах, че са затворници, а не работници.
Затова ви извиках: свободен сте, излизайте!
- Помня само, че имаха звезда на шапката.
Имаше радост, радост, на пръв поглед простота.
сякаш още не са му вярвали.
Имаше свобода пред вратата и те още не вярваха.
На тези хора им липсваха чувства.
Разбирам радостта, че нещо хубаво се е случило.
Но по това време и аз бях болен.
а аз си лягах на пода.
Тогава дори не можех да стана.
Когато слушаме всички тези показания,
ние наистина можем да разберем широкия обхват на опита.
военнопленниците са на път.
Някои можаха да празнуват, докато други нямаха сили.
и други бяха погълнати от пълна апатия.
Това са хора, които са били
Много, много изтощена.
А някои от тези хора не можаха...
те нямаха силата да се смеят или да се наслаждават на факта, че
че е дошла друга армия.
Те бяха хора в апатия.
Те са напълно дехуманизирани.
Когато си отворих очите,
Видях една руска войник да ме масажира.
за да ме покриеш с одеало.
И тогава се връщах в пътя си към смъртта.
Погледнаха войниците ни със страх в очите.
защото не са знаели, че това са съветски войници...
Либратори.
И така, те очакваха най-лошата смърт.
Казахме им кои сме и защо сме дошли тук.
защото не разбраха кои сме и защо сме дошли.
Две жени ме нападнаха.
Едната започна да й плесва ръцете, а другата беше щастлива.
Един от тях ме целуна.
Човек, който е живял много месеци,
понякога повече от година, в постоянна напрегнатост...
Това бяха драматични моменти за тези оцелели.
Бавно им ставало ясно, че са наистина свободни.
И жените, и мъжете плачат.
Някои започваха да се усмихват, малко, през сълзите.
Влязохме в една от казармата за жени.
На пода видяхме екскременти и кръв.
и имаше ужасен мирис на треска.
В ъгъла се оказа, че има разлагащи се тела.
Войниците от Червената армия не са готови за този ад.
С ограничените средства, които имаха, те се опитаха да помогнат на пленниците.
но как ще помогнеш на тези, които се връщат от ада?
Трагедията беше, че дори когато ни освободиха,
не се хранихме внезапно с храната, от която се нуждаехме.
Имаше пълна атомия.
само кости и кожа от глада.
Много от тях бяха болни от туберкулоза, много от тях умираха от глад до неузнаваемост.
Всеки има стомашна язва, по-скоро много язва.
Защото не са яли нищо.
Местното население на Освицим също се втурна да помогне
военнопленниците и този дан би бил от голямо значение.
за оцеляването на много.
По-късно в болниците се установиха заболели.
Много хора отведоха деца от Аушвиц в домовете си.
- Полячка, която дойде в лагера и ме взе.
Сложи ме на плещите й и ме заведи у тях.
Една жена дойде при мен.
Прегърнах я и почувствах такава топлина.
И тя ме попита: "Ще дойдеш ли с мен?"
Ще го направя.
И бих тръгнал с всеки, който се свърза с мен.
27-ми януари 1945 г. е Ден на Освобождението в Аушвиц.
но за съжаление тази дата не сложи край на страданието на пленниците.
Около 20 на сто от тях не са оцелели.
Това е последният ужасен удар на Аушвиц.
Те бяха толкова изтощени, че много от тях се изтощаваха.
умираха няколко месеца или малко след Освобождението.
(мека музика)
През следващите месеци тези затворници напускаха Аушвиц,
и последното дете, което излезе от лагера, беше Олег Мандич.
- Толкова дълго, толкова много години.
Натрупала съм 91 от тях.
Представям се като Олег Мандич.
последното дете на Аушвиц.
След отпътуването на Олег, в Аушвиц не остават пленници.
С течение на времето Аушвиц се превръща в място на възпоменание.
където емблематичните порти на лагера остават отворени за информация.
и запазването на паметта.
Да си спомняме и да знаем, че имаме задължения.
за да не се повтори ужасната трагедия в Аушвиц.
Ние и следващите поколения трябва да запазим тази памет.
които не сме имали, но които не можем да забравим.
(Настроение, драматична музика)
Този номер, когато го държа здраво,
Чувствам се така, Сами.
- По-добре да поговорим за това.
как да помогне на паметта да се развива в новото поколение.
Как да помогна на тези нови хора,
които имат нови средства за комуникация...
техните нови проблеми.
само за да промени това знание от миналото.
в такава жива памет.
- Младите хора се нуждаят от мен.
Имат нужда от мен.
Трябва да знаят.
Когато вече не съм тук, те ще бъдат.
и ще се погрижат това да не се случи отново.
Какво стана с нацистите, които извършиха тези зверства?
Те платиха ли си цената, която заслужаваха?
Разбрали ли са някога, че са се предали
най-голямото престъпление срещу човечеството?
Има още една дума завинаги, която е свързана с Аушвиц:
Справедливост.
Но справедливостта наистина ли възтържествува?
LAWYER: Получих всички заповеди за изпълнение на тези масови екзекуции
направо от РУА.
Това вярно ли е и вярно, свидетеле?
Комендант Хус беше екзекутиран в Полша
малко след Освобождението.
Първата група извършители на Аушвиц беше съдена в Полша
през 1940 г.
Но в Германия само на 20 декември 1963 г.
започна делото във Франкфурт срещу аушвиц.
да се обърне лице в лице със западняшката публика
с ужасите на Холокоста в Аушвиц.
До днес много извършители бяха ненаказани.
или е получил много малки изречения.
Обвиняемият е обвинен, че е извършил
Нацистката програма за масова изтребление
в концентрационния лагер Аушвиц.
в Полша, между 1940 г. и 1945 г.
Те са обвинени, че са участвали в безброй селекции
на бунището "Бъркенау".
след като изпрати пленниците, които ги смятаха за болни или негодни за работа,
до газовите камери...
и ги е убил със смъртоносната газ от Зиклон Б.
след това да изгорим телата им.
След като уби несметен брой военнопленници,
в това число много възрастни хора и деца.
по най-ужасните и неописуеми начини.
Убивайки новородени, убивайки деца и изнасилвайки жени.
Застрелвайки военнопленници,
94 мъже и 8 жени бяха екзекутирани на черната стена.
Между блок 10 и 11.
Около 4000 души бяха транспортирани и убити в газовите камери.
Измъчвал някои затворнички до смърт.
и е принуждавал пленниците да се захващат с това.
безмилостни физически упражнения, докато не умрат от сърдечна недостатъчност.
След като обеси децата и накара други затворници да гледат,
внедрявал телесни наказания, бичуван затворник до смърт.
и накара някои затворници да изтезават други.
Обвиняемият е обвинен, че е водил
Псевдонаучни експерименти с безброй пленници.
След като източихме кръвта на пленниците, ги накарахме да изследват нови лекарства.
стерилизирани жени чрез садистични процедури.
и накара пленниците да пият отрови, само за да видят колко време отнема.
за да умрат.
По-малко, по-малко музика.
(музиката избледнява, свършва)
- Казвам се Стефания Верник.
Аз съм роден в Аушвиц-Бъркенау.
Майка ми ми каза, че по-малко от два месеца е била бременна.
и е прикрила бременността, защото ако е признала, че е бременна,
Немците веднага щяха да я пратят в газовите камери.
Аз съм дете, родено в сърцето на ада.
но дори от мрака на ада, може да се появи живот и надежда.
Днес съм прабаба на 14 правнуци.
Любовта винаги печели.
Превод и субтитри НИКЧО ДЕЙСТВИЕ