Свалих го от YTS.MX.
Официално киносалон на ИФИ: ИТС.МХ
Сценарията на Темпо.
Музиката гради, продължава.
Утре не мога да дойда с теб.
- Какво, защо не?
Призована съм за неопределено време.
Как те наказаха?
- Майка ми намери книги и си загуби ума.
Тя ме накара да ги върна.
Мисля, че по-добре да намери трева в стаята ми.
от книга на Ашланд Фолс.
- Това е сбъркано.
Какво направи?
- Върнах ги.
Закара ме до библиотеката и ме гледа как го правя.
И тя беше луда.
Виж, мисля, че моята теория беше права.
Имате нова теория за тази къща всеки ден.
Не търсим където трябва.
Градската граница не само се промени, те се смалиха.
- Как разбра?
- Всичко се връща към властта...
Един момент!
Влезте!
Казах да влезете.
- Ашли.
Нали каза, че родителите ти ще водят брат ти?
в колежа.
Дръматична музика.
- Не, не, не, не.
- Почукай на вратата.
- Не, не, не, не.
- Аш.
- Не, не, не, не.
Аш.
Музиката гради
- Скърцане.
Боже, Аш.
- Спри да ме плашиш, става ли?
Вероятно Джеси се шегува с мен.
Сигурен ли си, че искаш да се обадя на някого?
- Не, не, това е...
Всичко е наред.
- Не, не, не, не.
Скърцане на платки, тиктакане на часовник
- Не, не, не, не.
- Тук няма никой.
Искаш ли да дойдеш?
- Не.
Не, всичко е наред.
"Почукай на вратата!"
Не, не, не, не, не.
- Не, не, не, не.
Натали?
Сценарията на Темпо.
- Не, не, не, не.
Хубаво е.
По-добре е от последното място, където ни показа Бони.
Аз ви показах последното място.
за да го махнеш от системата си.
защото знаех, че ще ме питаш.
- Познаваш ни добре.
Това място е на същата цена, но два пъти повече място.
- Как е възможно?
Звучи като червено знаме, нали?
Но е на пазара от три години.
и продавачите са много мотивирани.
- Не, не, не, не.
Къде е Изабел?
Мисля, че още е в колата.
Не се тревожи за сестра си.
Всяко място е по-добро от първокурсническата стая.
И това място определено има достатъчно място за Изабел.
Все пак ще живее с теб?
Не е ли все още такъв планът?
Поне за първия й семестър.
Е, предполагам, че най-накрая мога да си взема пианото.
Вратите се отварят и се затварят.
Изи, какво мислиш?
- Поздравления и за стипендията.
- Благодаря, Бони.
Сигурен съм, че майка ти ще се гордее с теб.
- Ще го направи.
А това място има много място за вашето изкуство.
Все още го правиш, нали?
Изкуство?
- За това е спечелила стипендията.
- Ами...
Гръмотевици, дъжд.
Сценарията на Темпо.
- Не, не, не, не.
- В спалнята има поне два теча.
Дори е стигнал до първия етаж.
В момента гледам всекидневната.
- Всекидневната, колко е зле?
- Това е бъркотия, Бони.
- Мога да изпратя някой следобед да види.
Сигурен ли си, че не е Водопровод?
Старите тръби също могат да текат.
- Да, сигурна съм.
Но покривът е нов, нали?
Провери ли студиото на Мария?
- Още не съм проверила студиото на Мария.
Ще ти звънна пак.
Да, да.
- Ще ти покажа как да свържем двата края.
използвайки лесен номер.
Но първо, съпругът ми трябва да прекъсва.
Извинете, търся теч.
Забравих, че сте записали.
Имаме работа с много лоши течове.
от бурята снощи.
Мисля, че студиото ми беше пощадено.
Мислех, че си пенсионирала Марта Манекена.
- Обичам Марта.
Тя е всичко, което ми остана от първото студио в Ню Йорк.
Разбира се, била е и по-добре.
- Тя е добре поддържана, както и нашият покрив.
Разбирам, разбирам, ти не харесваш Марта.
Сега се махай от тук.
Гръмотевици, птици, насекоми.
- Здравей.
Вие ли сте мой съсед?
- Да.
Мислех, че тази къща ще седи на пазара завинаги.
Казвам се Лари.
Мислех, че това място е призрачен град.
Още не съм се запознала с никого.
Имам проблеми с къщата.
от както се нанесохме.
- Да, какъв вид?
- Дъждът, който завали снощи.
Покривът е текнал почти във всяка стая.
- Да.
Това ще се случи в тези стари домове.
Да се надяваме, че ще имам нужда от помощ.
срещу стария ви съсед.
Каза, че покривът е нов.
Определено не е нова.
Съжалявам да го чуя.
Досада.
Но се съмнявам, че трябва да се направи каквото и да е.
- Защо?
Защото предишният собственик се самоуби, Чък.
Няма ли да го споменат?
- Не, не, не, не.
Беше прав за покрива.
Продавачът го е сменил преди три години.
Пратил си всички снимки?
Аз се качих горе.
Този покрив не е нов.
Не знам как инспектора е пропуснал това.
Да, да.
Но не се тревожи, ще се оправя.
- Благодаря.
Следващата седмица ми дължите показания.
Казвайки колко страхотна е Бони Дейвис Риълти.
Дръматична музика.
Чък, там ли си?
- Да, звучи добре, ще ти се обадя утре.
Добре, до скоро.
- Не, не, не, не.
(Птички чуруликат)
Да, да.
Скъпа?
Мария.
Колко е часа?
- Рано е, просто погледни навън.
Боже мой!
Не е тук!
Как се е измъкнало навън?
Мислиш ли, че бих го направил?
- Не, но не излезе сам.
Какво става?
- Не, не, не, не.
Какво правиш тук, Марта?
Да, да.
Какво става тук?
- Хей, Лари.
Мисля, че си има собствено мнение.
Не знаеш ли как е станало тук?
- Предполагам, че малката ми сестра е поела случая.
тъмно чувство за хумор.
Как е тя?
Изабел.
Бих казал, че тя е луд.
- Защо ме питаш това?
Знам какво се е случило с майка ти.
С пътната катастрофа?
Мария ме запозна с историята ти.
Много съжалявам.
Този град е имал много... самоубийци.
Дръматична музика.
Хората, борещи се с депресия, изглеждат...
най-уязвимите.
За нея.
- Съжалявам. "Нея"?
- Не сваляй очи от Изабел.
Тя знае как да се бъзика с хората.
Изабел.
- Не, не, не, не.
Чакай, това ли е?
Това ли е всичко, което ще кажеш?
- Имаме чудесна библиотека.
Трябва да прочетеш малко историята на града.
Добре дошли са приятели на Гардънинг.
- Не, не, не, не.
Градина?
- Не, не, не, не.
- Добре.
Не го прави.
- Не, не, не, не.
- Моля?
- Недей... направи го.
- Не, не, не, не.
Добре ли си?
Как се казваш?
- Ашли.
Мога ли да се обадя на някого, Ашли?
- Не.
- Не, не, не, не.
Повярвай ми.
Просто остави книги и си върви.
Не го прави.
- Слушай.
- Истинско е.
Всичко е истина.
Само не го търси.
Просто се махни от този град.
- Не, не, не, не.
Forest Road ли търсиш?
Какво е това?
Хора, които махат старите книги за архива.
винаги си мислят, че ще намерят Forest Road.
Не може да бъде открито.
- Не, не, не, не.
Никога не съм чувал за това.
"Сканер бибитка"
Между другото...
там има едно младо момиче, което изглежда много разстроено.
Мисля, че някой е оставил книги.
в средата на коридора в секцията по изкуства.
- Не, не, не, не.
- Заел съм се.
- Не, не, не, не.
- Ето.
- Благодаря.
- Не, не, не, не.
Не, не, не, не, не, не.
- Не, не, не, не.
Дръматична музика.
- Не, не, не, не.
Музиката гради
- Не, не, не, не.
Не, не, не, не, не, не.
- Оливия.
- Здравейте, г-н Уилсън.
Ти си първият ми ученик в новата къща.
Нека ти взема палтото.
Седнете.
Какво да правя?
- Да започнем с няколко кантара.
"Оф-кий нотки"
Виждам, че започваме с основополагащите неща.
Не се тревожи, уча всички нива на умения.
Да ви донеса ли малко вода?
- Няма проблем.
Честно казано е освежаващо да научиш някой като теб
вместо децата от моя клас, които си мислят, че знаят всичко.
Вече има музика.
Мисля, че ще стане.
Водолаз, темпо музика, която свири на пиано.
- Не, не, не, не.
Значи все пак имаш някои умения.
- Не, не, не, не.
Защо...
Музиката продължава.
- Има една жена на пианото.
Жена?
"Ключове, музика...
Дръматична музика.
- Не, не, не, не.
Мисля, че трябва да вървя.
- Чакай.
Чакай, Оливия, какво стана?
- Току-що започна да свири.
Не видях лицето й.
Не исках да виждам лицето й.
- Не, не, не, не.
"Насекомите чуруликат"
- ...в нета.
Ако е имало някакъв запис, сигурен съм, че града се е отървал от него отдавна.
- Да, но какво стана през 1980 г.?
- Хей.
Чък.
Какво става?
Намери ни.
Мария е извън града.
Така че си помислих, че мога да проверя "Приятели на Градинарството".
Криете градините си от Гестапо?
Темата на тези срещи...
е нещо, което много от хората в града
По-добре да не го обсъждаме.
Виждала ли си я?
- Кого да видя?
- Хайде, седни.
- Благодаря на тези от вас, които се измъкнаха тази вечер.
Този път виждам още празни места.
Разбирам.
Не е лесно да се говори за това.
Понякога ми се иска да имахме някакъв вид пристрастяване.
Но я имаме.
Знаеш защо другите не идват, нали?
Страх ги е.
Казвам ти.
Едно младежко самоубийство.
- Отново ми се струва през 1980 г.
Не си бил тук през 1980 г.
Не е толкова зле.
- Не знам.
Библиотеките отново се появиха.
Нещо става.
- Не сме се самоубивали от години.
И сега това младо момиче, Ашли.
Имам чувството, че започваме още една лоша вълна.
- Да не удряме паникбутона, става ли?
Както и да е, Чък е нов в града.
- Да.
Съжалявам.
- Хей, всички.
Сигурно се чудите какво правим на тези срещи.
По някакъв начин, всеки тук е бил повлиян от нея.
Да загубиш любим човек, за да се самоубиеш или...
Просто е ужасена от нея по някакъв начин.
Може да е чрез изгубен любим човек.
или дори сантиментален предмет.
Понякога чрез мечтите си.
Сънищата са най-лоши и няма да спрат.
Имам дома си на пазара, но честно казано, аз...
Мисля да си тръгна от ипотеката.
Майната му.
От това, което чух, родителите на Ашли...
Разпредели им мястото на пазара, след като започна за нея.
Трябваше просто да си тръгнат.
Искам да кажа, че не ми пука.
В какво финансово състояние си.
Трябва да си тръгнеш, ако имаш голям риск.
И тя определено беше голям риск.
Не мисля, че щеше да има значение.
Това е като зараза.
Ще остане с теб, когато влезе.
Съжалявам, всички.
Не знам много за това.
За кого говориш?
Продължавай да казваш "нея".
Не знам кой е това.
Хелън Фостър.
Кой е този?
Тя е тази, която причинява болка на този град.
в продължение на десетилетия.
Затова пазим тези срещи в тайна.
Градът обезкуражава активния диалог с Хелън.
Казват, че е защото не искат да увековечават митовете, но...
- Това са глупости.
Глупости, знаят, че съществува.
Просто ги е страх, не знаят как да го спрат.
- Защото не може да бъде спряно.
Може да бъде спряно, ако намерим Forest Road.
- Forest Road.
- 825 Forest Road.
Казва се, че Хелън е живяла там през 40-те години.
когато се самоуби.
- Никой не знае къде е.
- Не съществува.
- Слушай.
Сигурен съм, че е съществувало веднъж, нали?
Но сега го няма.
Затова никой не може да го намери.
И знам, че всички се опитахте.
Не забравяй, че виждам книги, които четете.
- Не, никой не може да го намери.
защото не гледат на точното място.
Откъде знаеш, че има точното място, където да търсиш?
Искам да кажа, че няма доказателства, които да доказват това.
Все още може да се намери.
Всички изоставени сгради в града са проверени.
Не знам къде да гледам.
- Тогава спри да гледаш.
Да намерим къщата е единственият начин да се отървем от нея.
Не разбираш ли?
- Не, не, не, не.
Унищожете къщата, унищожете Хелън.
Ако е умряла там,
Това трябва да е нейната власт над този град.
- Ясно е, че е извън градските граници.
защото днес са привлечени.
Трябва да е някъде навън.
Съжалявам, но мисля, че е...
Време е да прекратим срещата и да тръгваме.
- Тя ли е?
- Просто сме внимателни.
- Мамка му, махам се.
- Не, не, не, не.
Знаеш ли, понякога тя прекъсва нашите срещи внезапно.
Случвало се е веднъж или два пъти.
Просто трябва да следиш за знаците.
- Не, не, не, не.
"Призрачен глас отеква"
- Не, не, не, не.
Не, не, не, не, не.
Не, не, не, не, не, не.
- Не, не, не, не.
Изкуство?
- За това е спечелила стипендията.
И така... какво мислите?
- Удивен съм от цената.
Имам чувството, че ще намерим мъртви тела в мазето.
Не, не, не, не, не, не.
Не се говори за мъртви тела.
Слушай.
Този град има стари домове, но с много добри кости.
което ти искаш.
(Кликнещ ключ, пропукване на електричеството)
Наемът е в града следващия месец.
Не, не, не, не, не, не.
Не мисля, че можем да чакаме.
Има хубави кости.
Да направим ли предложение днес?
- Не, не, не, не.
- Изабел, какво мислиш?
"Птиците свирят, текат вода"
Дръматична музика.
Не съм сигурна, че ще се преместя в този малък град.
с Чък и Мария беше добра идея.
Чък е в своя си свят, преподава, учи пиано.
Мария е много разсеяна с отварянето на магазина.
и нейния наживо.
Най-странното е, че откакто се преместих тук,
Имам сънища с майка ми.
И всеки път се чувствам толкова истински.
Знам какво би казал д-р Луис.
Толкова ми липсва.
и това ме кара да чувствам тези неща.
"Гръмотевиците свирят"
Почукване на вратата, скърцане
Извинете, че ви прекъснах.
С кого говорехте?
- Нещо, което д-р Луис предложи.
докато намеря някой по-местен...
води всекидневник на моите мисли и чувства.
Глупаци.
(Гръмотевици)
- Хм...
Мислиш ли, че терапията помага?
- Да, Чък.
Какво ти пука?
Аз съм ти брат.
Искам да съм сигурна, че това наистина ти помага.
(Гръмотевици)
Изи, тези са добри.
Кога го нарисувахте?
Прилича на новата ни къща.
- Не си спомням.
Преди две, три години, може би.
(Гръмотевици)
- Какво е това?
Това ти ли си?
На кого е тази ръка?
На мама?
Не си спомням защо я нарисувах.
Запомни, че я нарисувах веднага след като ни остави.
- Не съм те изоставил, аз...
Може утре да ми помогнеш да разопаковам някои от кухнята.
Не мисли за това.
Да ги съберем, както направи мама?
Помниш ли?
Подреждане на всички купи и чинии в пирамида.
и оставя бележка, на която пише...
Няма да се приберат.
- Да.
Поспи малко.
Мамо?
Гумите скърцат, клаксоните гърмят и се удрят.
(Птички чуруликат)
- Мария.
Колко е часа?
- Рано е, просто погледни навън.
- Не е тук!
Как се е измъкнало навън?
Мислиш ли, че бих го направил?
- Не, но не излезе сам.
Какво става?
- Манекенът ми. - Какво за него?
- Отвън в двора е.
Как се е добрало до там?
- По дяволите, Изабел, някой го е направил.
Не мислиш, че съм бил аз, нали?
- Не знам.
Не се тревожа за моя манекен.
Но тази рокля щеше да бъде съсипана, ако завалише.
(Птички чуруликат)
- Съжалявам. "Нея"?
- Не сваляй очи от Изабел.
Тя знае как да се бъзика с хората.
Изабел.
Чакай, това ли е?
Това ли е всичко, което ще кажеш?
Трябва да четете малко историята на града.
Имаме прекрасна библиотека.
Добре дошли са приятели на Гардънинг.
Какво си мислехте?
Наистина ли мислиш, че ще го причиня на Мария?
Чък.
Дръматична музика.
Не бях аз.
- Не, не, не, не.
"Насекомите чуруликат"
"Сати"
- Не, не, не, не.
Не, не, не, не, не, не, не.
Музиката продължава.
- Не, не, не, не.
Вратите се затварят.
Не, не, не, не, не.
- Не, не, не, не.
Къде отиде?
Мария е извън града.
и цяла нощ не си вдигаш телефона.
"Кабине се отваря, бутилките се спускат"
Не, не, не, не, не, не.
Къде отиде, Чък?
- Току-що излезе.
С Лари ходихме да пием по едно.
след градинската им среща.
Защо, нещо не е наред ли?
- Не знам.
Тук е много странно.
Не мога да го обясня.
И има едно момиче в моето училище.
Казва се Ашли.
Снощи се самоуби.
Добре ли си?
- Ами...
Сценарията на Темпо.
- Не, не, не, не.
Не мисля така.
Случват се някои неща, които...
Не знам дали са само в главата ми.
или дали са истински.
Имам приятел от училище.
Казва се Люк.
Той каза, че този град има...
ефект върху хората.
Чу ли това?
- Не.
Някога...
И ти ли си имал мисли за самоубийци?
- Не, не, не, не.
Сърцето ми...
- Не, не, не, не.
Сърцето ме боли всеки ден.
Физическа болка.
Мразя това чувство.
- Не, не, не, не.
Терапефтът ти предписа ли ти нещо?
Сигурен съм, че има хапче, което може да ти помогне.
Не разбирам защо си мислиш, че искам да се лекувам.
Подушва, въздишки.
- Добре.
Без хапчета?
Тогава се придържай към терапията.
Но спри да се самообвиняваш за случилото се с мама.
Това е дупка, която не искаш да слизаш.
Мама никога няма да те вини.
По дяволите, дори полицията каза, че никой не е виновен.
Беше пътна катастрофа.
Случва се през цялото време.
И най-гадното е, че този път ни се случи.
- Не се случи на нас, а на мен.
- Аз също я изгубих.
- Не, не, не, не.
- Ти я загуби преди много време.
Разбирам, че не се справих добре, като поддържах връзка.
Когато си тръгвах... - Добра работа.
Жена ти дори не знаеше, че имаш сестра.
- Не, не, не, не.
Не, не, не, не, не, не.
- Не, не, не, не.
(Птички чуруликат)
Не, не, не, не, не, не.
- Здравей.
- Изабел вкъщи ли е?
- Тук съм.
Радвам се да се запознаем, г-н Уилсън.
Това е брат ми, Чък.
Чък, това е Люк от училище.
Радвам се да се запознаем.
Ще започна там следващия семестър.
- Да, музикална история.
Записахте ли се?
- Може би.
Да вървим, ще сме горе.
- Добре.
Просто... остави вратата...
Вратите се затварят.
- Извинете, нека да оправя някои неща.
Ти ли ги направи?
- Да.
Така и не отговорихте на въпроса ми онзи ден.
- Какъв въпрос?
Видя ли нещо?
Има ли нещо за казване?
В този град?
Да.
И хора, които започваме да задаваме въпроси.
Обикновено са виждали нещо.
- Чък отиде на среща.
Градинари?
Приятели на Градинарството.
Опитват се да летят под радара.
за да могат да говорят открито.
Но всички знаят, че не говорят за градинарство.
За какво говорят?
Говори се, че този град е преследван завинаги.
Казах ли ти за библиотеката?
Добре.
Някой се е обесил преди години в библиотеката.
Използваше куп книги, за да се качи на въже.
Плашещата част е, че същите книги
са видени от хора, които са ходили там.
Отърваха се от тези книги.
и те все пак ще се озоват в тази антре.
"Почукай на вратата!"
Съжалявам, че ви прекъснах.
Беше ли в студиото ми?
- Не, защо?
- Нищо, нищо.
Извинете, че ви безпокоя, радвам се да се запознаем.
Вратите се затварят.
Сестра ти?
- Свекър.
И така, какво стои зад всичко това?
Така че всичко е свързано с една жена, която е живеела тук.
Преди половин век... Хелън Фостър.
Нейната дъщеря е била нападната в училището... лошо.
И никой не направи нищо по въпроса.
Хелън е написала училището.
Дори е написала много писма на семейството на побойника.
и все още не е спирало.
Нейната дъщеря се самоуби.
Хелън потъна в спиралос.
Тя загуби работата си, щеше да загуби къщата си.
Когато уби родителите на побойника, също и побойника.
И тогава тя се самоуби.
Сложи й пушка в устата.
- Не, не, не, не.
Коя къща е била нейна?
- Никой не знае.
Само един адрес... 825 Forest Road,
който не съществува на която и да е карта.
Някой опитвал ли се е да намери къщата?
- Да.
Но единственият съществуващ карта от онова време.
са под съда от 50-те години насам.
Преди време Градският съвет трябваше да гласува.
за разшифроване на документите...
Знаеш ли, отвори всичко.
на местоположението на дома на Хелън...
но нямаха шанс.
На срещата на Градския съвет през 1980 г.
- Да.
Никой не знае какво се е случило онзи ден.
Когато срещата трябваше да започне,
Стаята беше заключена.
Хората могат да видят хората от града.
и само една сама жена в залата.
Хелън Фостър.
- Не, не, не, не.
"Птиците гризат"
- Не, не, не, не.
Не мисля, че ще стане така, както се надявам.
Това са сънища.
Никога не съм имал нещо подобно в живота си.
докато не се преместих тук.
Сценарията на Темпо.
Толкова са истински.
- Не, не, не, не.
Обикновено замесват майка ми.
- Не, не, не, не.
Имах мечта, че ще слезна долу.
И тя беше в кухнята, просто седеше там.
Аз я извиках.
Тя не ми отговаряше.
Тя просто... се взираше.
- Не, не, не, не.
Тогава тя започна да пищи.
- Не, не, не, не.
Беше този... кръвожаден вик.
- Не, не, не, не.
Не, не, не, не, не, не.
Чух този вик само веднъж.
Подушваш ли ме?
Беше точно преди да умре.
- Не, не, не, не.
Благодаря, че ме поканихте тази вечер.
Не исках да ходя сам на това място.
Ще бъде забавно, искаш ли да го видиш?
"Насекомите чуруликат, минаващи коли"
Сценарията на Темпо.
- Не, не, не, не.
Нещо да ви е хванало окото?
Тук има много хубави неща.
Обичам, когато една картина има нещо скрито в нея.
нещо, което никога няма да видиш.
Освен ако не я гледаш с часове.
Нежно.
- Какво?
Не знам, може би е просто...
Точно това казва и Чък за музиката.
Има нещо заключено вътре, което няма да намериш.
Освен ако не го чуеш отново и отново.
- Нежно.
Искаш ли нещо за пиене?
- Разбира се.
- Не, не, не, не.
- Искряща вода, ако я имате.
Две.
Не, не, не, не, не.
- Благодаря.
- Не, не, не, не.
Това идея на Чък цяла нощ ли беше?
Не, всъщност беше моя.
- Благодаря.
Мислех, че не ме харесваш.
- Защо мислиш така?
- Хайде.
Вие бяхте добре с живота си в града.
в твоя апартамент.
И ето ме тук от нищото, за да объркам всичко.
и ще те изпратя да тикнеш за буретата.
- Хм...
Слушай...
Имам сестра.
Живее от другата страна на страната.
и я виждам само на шивашки влог.
Тя ме вижда.
Но ние сме далеч.
Тя така и не разбра.
нещата, които преживях, когато бях по-млад.
- Какво искаш да кажеш?
- Хм...
Имам биполярно разстройство.
Имам лекарства.
Най-вече ми го държи под контрол.
- Не знаех.
- Да.
С Чък дори не си говорим за това.
Имам два случая, откакто се познаваме.
Един път ме намери по средата на нощта.
Просто подувани очи и кръв по носа.
Просто стоях в коридора на нашата сграда.
сякаш не знаех къде съм.
Добре ли беше?
- В крайна сметка, да.
И не ме разбирайте погрешно.
Но той просто не разбира.
Той просто не разбира нищо.
че не може да се оправи физически.
Хм...
Това, което се опитвам да кажа е, че разбирам...
през какво минаваш.
- Не, не, не, не.
"Стъкла се счупи"
Не, не, не, не, не, не.
Дръматична музика.
- Хайде, да вървим.
- Не, не, не, не.
- Внимание, всички.
Моля, тръгнете по ред.
- Не, не, не, не.
- Хей, да вървим.
Музиката гради
"Насекомите чуруликат"
(Кликне)
(Кликнещ ключ, пропукване на електричеството)
Не, не, не, не, не.
Бълб се затръшва.
(Кликнещ ключ, пропукване на електричеството)
Дръматична музика.
- Не, не, не, не.
Не, не, не, не, не, не.
- Какво?
Музиката гради
- Не, не, не, не.
"Висок шум, ехо на дъх, биене на сърце"
(Звъни избледняло, ударът на сърцето се забавя)
(Птички чуруликат)
- Да, да.
- Не, не, не, не.
С всяка вечер става все по-лошо.
Мисля, че трябва да си вървя.
Добре, едно място в кампуса би било чудесно, нали?
Какво?
- Аз съм, Чък.
Той се изнесе, когато бях малък и го намразих заради това.
Имам чувството, че ще направя същото.
когато най-накрая имахме шанс да бъдем семейство.
- Добре, какво искаш да правим?
Искам да намеря Forest Road.
- Не си първата.
- Чък има книги от библиотеката.
- Вече се опитахме.
- Може би ще ми помогнеш.
- Така ли?
Няма да се забърквам в това.
- Защо не?
Някои хора си мислят, че Ашли и нейната приятелка
И ние търсим Forest Road.
- Е, и?
- И може да са го намерили.
Един от приятелите й ми каза, че...
С нея започна да се случват странни неща.
преди да отнеме живота си.
Може би, защото е намерила Forest Road.
Вярно ли е?
Не знам, никой не знае, там е работата.
Няма да рискувам.
Няма да вървя под стълбата, няма да отварям чадъри вътре,
и няма да търся Forest Road.
Няма начин.
Може би ще разбереш как го е направила Ашли.
- Не я слушаш.
(Телефон бръмчащ)
- Какво има?
Ще можеш ли да се върнеш в къщата?
- Да, мога да дойда, всичко наред ли е?
- Няма за какво да се тревожите.
Имам нужда от някой, който да остане с Мария.
Добре ли е?
Току-що се изплаших.
- Да, на 10 минути съм.
Сега ще се прибера.
Какво става?
Ще ти звънна по-късно.
"Птиците гризат"
Сценарията на Темпо.
Вратите се отварят и се затварят.
Какво става?
- Подушваш ли ме?
Добре ли си, Мария?
- Всичко е наред.
Събирай си багажа, ще се върна след малко.
Не, не, не, не, не, не.
Търсите дома на Хелън Фостър?
Коя е Хелън Фостър?
Вратите се затварят.
"Опасностите тракат, чукат на вратата"
- Хей.
Мога ли да вляза?
- Да.
Тръгвате ли си?
- Да.
Утре се връщам в кампуса.
Чък иска да се махна след случилото се с Мария.
Просто така.
Отново да се махнеш от живота му.
Как е тя?
- Не е добре.
Вероятно ще си тръгне след няколко дни.
- Къде ще идат?
- Не знам.
Чък само чака.
Той мисли, че ще го намери.
- За това исках да поговорим.
- Така ли?
- Да.
Запознах се с майка ти.
Дръматична музика.
Тук изглежда малко по-различно.
Хубава жена.
- Не, не, не, не.
Какво каза?
- Не, не, не, не.
Това е майка ти, нали?
Тя ме пусна.
- Не е смешно.
- Кое не е смешно?
- Не, не, не, не.
Майка ми е мъртва, Люк.
Загина в катастрофа преди няколко месеца.
- Не, не, не, не.
Видял си Мария?
Аз...
Кой се обажда?
- Не, не, не, не.
- Това е майка ми.
Не е този, когото си видял.
Ебаваш ли се с мен?
- Люк...
- Не, не, не, не.
Какво видя?
- Когато почуках на вратата, една жена вдигна.
Тя каза, че ти е майка.
Казах: "Радвам се да се запознаем."
Тя каза, че си в стаята си и...
и ще дойде да те види по-късно.
Отдалечаваме се.
- Не, не, не, не.
Не, не, не, не, не, не.
- Не, не, не, не.
Музиката гради
Съжалявам, аз...
Може би не бях прав.
Може би... сбърках, трябва да вървя.
- Не, не, не, не.
- Изабел.
- Не, не, не, не.
Мария?
- Изабел, мама е.
Не, не, не, не, не, не.
- Не, не, не, не.
Дръматична музика.
- Неясно.
- Не, не, не, не.
Тези чинии няма да се махнат сами.
Не, не, не, не, не.
- Не, не, не, не.
Къде си, скъпа?
- Не, не, не, не.
(Вдишва тежко, издишва дълбоко)
Не искаш ли да видиш какво ми направи?
- Не, не, не, не.
Музиката избледнява.
- Да.
Дръматична музика.
- Изабел!
- Не, не, не, не.
Да, да, да, да, да, да, да.
- Къде отиваш?
- Не, не, не, не.
- Добре.
- Не, не, не, не.
Сценарията на Темпо.
- Не, не, не, не.
Богородица!
- Не, не, не, не.
А това място има много място за вашето изкуство.
Все още го правиш, нали?
Изкуство?
- За това е спечелила стипендията.
- Не, не, не, не.
И така... какво мислиш?
- Удивен съм от цената.
Имам чувството, че ще намерим мъртви тела в мазето.
Не, не, не, не, не, не.
Не се говори за мъртви тела.
Слушай.
Този град има стари домове, но с много добри кости.
което ти искаш.
Наемът е в града следващия месец.
Не мисля, че можем да чакаме.
Има хубави кости.
Да направим ли предложение днес?
- Не, не, не, не.
Утре сутринта ще съм в града.
Тогава можем да поговорим.
Но за тях ще имате мостри от цветя?
Страхотно.
Ще се видим, когато стигнеш до града.
Добре, трябва да вървя.
- Чао.
Каквато и да е причина да си внезапен
Толкова ли се интересувате от историята на Ашланд Фолс?
Ще звучи глупаво, ако го кажа на глас.
- Кога си се филтрирал, защото звучиш глупаво?
Не, не, не, не, не, не.
Искаш ли да хапнем пица?
- Разбира се, кажи на Изабел.
- Добре.
(Телефонен сигнал)
Не, не, не, не, не, не.
- Какво ще кажеш за пица?
- Добре.
Не, не, не, не, не.
- Какво?
- Току-що каза "добре" и затвори.
През първите няколко месеца на терапия ще е трудно.
Бяха за мен, когато бях на нейната възраст.
Това, което ти се случи, беше друго.
- Как така?
- Болестта ви е лесно поправена с лекарства.
Няма нищо лесно в това.
Мисля, че тази терапия е...
Да, знам как се чувстваш.
Това е твое мнение, така че го пази за себе си.
Тя беше тази, която караше.
Трябва да разбереш влиянието, което трябва да има върху нея.
Не, не, не, не, не.
Това място определено е по-различно от града.
Но съм добре.
Този тон ми е познат, Мария, не си добре.
Ти си градско момиче.
Животът в провинцията не е в твоя стил...
особено с юноша.
Как върви със сестрата?
- Не знам, Али.
Разбира се, че се радвам, че можем да й помогнем.
Аз просто...
Не знам дали ще мога да изкарам тук.
- Това имам предвид, Чък те моли за много.
- Да.
Искам да кажа, че ще изчакаме да видим дали Чък ще хареса училището.
Ако му хареса, може да останем тук.
По-добре да тръгваме.
Кажи на мама "здрасти".
- Обичам те.
Не, не, не, не, не, не.
Сценарията на Темпо.
Да, да, да.
- Не, не, не, не.
Музиката гради
- Не, не, не, не.
- Али ти казва "здрасти".
Кажи й "здрасти".
Нещо интересно?
Странно е, нали?
- Ами, всичко е нормално за града-историческа история.
Всичко започна като въглищен град.
Но през 1953 г.
градът случайно промени всички имена на улицата.
и ще преобърне своите граници.
- Защо ще го правят?
И чуй това.
Тази къща беше...
Роуз Лейн 15.
- Роуз Лейн, харесва ми.
Сложи роза на пощенската кутия или нещо такова.
Намери ли нещо...
- Намерих ли нещо?
Дръматична музика.
- Не, не, не, не.
- Няма да се приберат.
Не, не, не, не, не, не.
Какво правиш?
- Почистване на изложба тук.
Хей.
Ще кажеш ли на Изабел да остави нещата в кухнята?
Това не е студентска стая.
- Добре.
Пожелай ми късмет.
Трябва ли да си тръгваш вече?
Все още имам работа, към която трябва да се връщам понякога.
- Дръж телефона си включен и се пази.
Ще се видим утре.
Обичам те.
"Птиците свирят, кучето лае от далеч"
Сценарията на Темпо.
Не, не, не, не, не.
Семейството, приятелите и цялото училище са в скръб днес.
за трагичната смърт на Ашли Сторк.
в района на Ашланд Фолс.
Чието тяло е открито днес в което изглежда, че е самоубийство.
- Да, това е ужасна трагедия.
Още един за Ашланд Фолс.
Изглежда, че този град не може да избяга.
- Да, но Ашланд има проблем, който никой не иска...
Добре ли си?
Здравей, Мария, там ли си?
- Хей, Рон, да, какво става?
На път ли сте вече?
Защото наистина ни пришпорват.
отново за работата ни в кабината.
- Разбира се, че са.
Ще бъда в града след два часа.
Не им позволявай да ни мърдат.
Ще се опитам.
Това се случва от десетилетия в Ашланд.
Не забравяйте, че целият градски съвет беше намерен мъртъв през 1980 г.
защото се осмелиха да отварят книги за историята на града.
- Сега ми обяснете.
- Здравейте всички.
Благодаря ви, че бяхте толкова разбрана.
за късното начало.
Беше дълъг път обратно от града.
но конгресът мина добре.
въпреки някои ранни административни хълцания.
Но добрите новини са, че продадехме почти всичко.
Дори вечерната рокля, която направи с мен миналия месец.
Виж това.
Статично съскане, пращене.
Не, не, не, не, не, не.
Още не съм го извадил от колата.
Али, както виждаш, повече от достатъчно материали.
за роклите на шаферките.
Конвенциите са наистина добри.
за да намериш материали, които няма да намериш в местна верига.
Дали това е специално внасяна плат или просто...
Сценарията на Темпо.
Хм...
Статиката пращене
- Не, не, не, не.
Извинете, една минута.
Почукай, вратата се отваря.
Съжалявам, че ви прекъснах.
Беше ли в студиото ми?
- Не, защо?
- Нищо, нищо.
Извинете, че ви безпокоя, радвам се да се запознаем.
(приближаващи се стъпки)
- Не, не, не, не.
Много съжалявам за това.
Хм...
Добре, до къде бяхме?
- Не, не, не, не.
Вижте как звучи.
Музиката гради
- Не, не, не, не.
Сценарията на Темпо.
- Не, не, не, не.
Не, не, не, не, не, не.
- Не, не, не, не.
Вратите се отварят.
Прибрахме се.
"Стъпките се отдалечават, ключовете звънят"
Как беше галерията?
- Беше интересно.
Трудно е да се съревноваваш с градските неща.
Не, артистите са талантливи.
Не съм сноб.
Това е просто... най-странното нещо, което се е случило.
- Какво е това?
Не знам как да го обясня.
Един момент, ние стоим там.
гледайки тази колекция от картини.
В следващия момент ни изтласкаха навън, сякаш имаше бомба.
- Знаеш ли защо?
Покриха някои картини и казаха на всички да си вървят.
Това беше краят на нощта ни в града.
Няма какво друго да се прави наоколо, така че се прибрахме у дома.
Разбирам.
Вече не е в центъра на културата.
- Не съм казал това.
Просто е трудно да намериш нещо общо с Изабел.
Бях шокиран, че тук има дори една художествена галерия.
но тогава затворихме.
Това е като...
Не знам.
Как беше тя?
- Не мога да кажа.
Но аз съм случайната снаха.
който дори не е знаел, че съществува до преди три месеца.
за да не разбера какво й е на нея.
Знаеш ли, живеехме под един покрив почти 10 години.
Да.
Просто се чувствам по-непознат с нея, отколкото брат.
Затова е тук, нали?
Не, не, не, не, не, не.
Сценарията на Темпо.
- Не, не, не, не.
Не, не, не, не, не, не.
- Не, не, не, не.
Здравейте, всички.
Съжалявам.
Бяха напрегнати няколко дни.
В тази къща е студено.
Въпреки, че температурите са още топли.
Тук в Ашланд Фолс.
Но това ми напомня.
Есента определено е тук.
и ще правим пуловери от нищото.
с което мисля, че ще ти е много забавно.
плетенето на пуловери е малко по-трудно.
отколкото да правиш рокля.
Но за мен е много по-забавно.
заради всички различни идеи, които можеш да направиш.
Мисля, че ваканциите...
грозни коледен пуловери, пуловери за Вси светии.
Наистина можеш да отидеш в града, да си забавен и луд.
Като миналата година,
Направих на Чък коледен пуловер "Умри трудно".
защото "Умри трудно" е любимата му Коледа...
Ха.
Сестра ми, Алисън, ме вика.
Алисън е редовен гледач на влога.
Така че не знам защо ми се обажда.
когато знае, че съм на живо.
Али, ако гледаш това,
Не може ли да чака три минути?
Благодаря.
Както и да е, остави на Чък да мисли.
че филм за терористи е коледен филм.
Но това, което се опитвам да кажа...
е, че наистина можеш да направиш всичко.
след като разбереш най-важното на пуловера.
Съжалявам.
Не знам защо хората ме притесняват в момента.
Да, да.
Али, ако се обаждате за роклите на шаферките,
Не се тревожи.
Погрижил съм се за всичко.
Ти се тревожи за храната, става ли?
(Телефонът бръмчи)
Сега какво?
(Телефонът бръмчи)
Хей,Клеър.
Какво става?
"Излизай от къщата веднага!"
Хм...
Добре,Клеър...
Ще ми се обадиш ли след шоуто?
Най-важното на пуловера са...
Някой се шегува?
Не, не, не, не, не.
Превод и субтитри:
- Не, не, не, не.
Не мога да повярвам, че си тук.
- Не, не, не, не.
Не, не, не, не, не.
- Не, не, не, не.
Скърцане и скърцане
Добре ли си?
Музиката гради
(Крещи)
- Не, не, не, не.
- Мисля, че мога да ни вкарам в някой пансион.
за кратко.
Ще имаме проблем с продаването на това място.
Дръматична музика.
- Не, не, не, не.
Пиеш ли си хапчетата?
- Да.
- Добре.
Последният път, когато се случи нещо такова...
- хиляди хора са го видели, Чък.
Знам, но може би са видели...
- Не, не, не, не.
Мога да ни измъкна до утре, ако искаш.
Дори тази вечер.
Трябва ми малко време.
- Това беше грешка.
Знаех си, че не трябва да напускаме града.
Изабел щеше да е добре и сама в една стая.
- Не, тя трябваше...
Трябвало ти е амортизация.
Това беше твоят начин да оправиш всичко.
но не трябваше да го правиш!
Не трябваше да го правим!
- Не, не, не, не.
Мария...
Мога да го оправя.
- Да.
- Не, не, не, не.
Вратите се отварят.
- Не, не, не, не.
Какво става?
Добре ли си, Мария?
- Всичко е наред.
Събирай си багажа, ще се върна след малко.
Търсите дома на Хелън Фостър?
Коя е Хелън Фостър?
- Не, не, не, не.
Врата се затръшва.
Чък иска да се махна след случилото се с Мария.
Просто така.
Не и в живота му.
Как е тя?
- Не е добре.
Вероятно ще си тръгне след няколко дни.
- Не, не, не, не.
Музиката гради
Скърцане на цветя, стъкланени скърцания.
- Изабел.
Не, не, не, не, не.
- Какво?
Ела да говориш с майка си.
Не, не, не, не, не, не.
- Да.
Не, не, не, не, не, не.
- Не, не, не, не.
Не, не, не, не, не, не.
- Да.
Знам, че си там, Мария.
- Не, не, не, не.
Съжалявам, аз...
Може би не бях прав.
Може би не бях прав, трябва да вървя.
Вратите се отварят.
Изабел.
Мария?
- Не, не, не, не.
Не, не, не, не, не.
- Не, не, не, не.
Тези чинии няма да се махнат сами.
Не, не, не, не, не.
Скърцане
Къде си, скъпа?
Скърцане
Не искаш ли да видиш какво ми направи?
- Какво?
Къде отиваш?
Врата се затръшва.
Не, не, не, не, не.
- Не, не, не, не.
- Да.
Не, не, не, не, не, не.
Превод и субтитри:
(Крещи)
- [Ръмжене]
Не, не, не, не, не.
Вратите се отварят.
- Изабел?
Изабел, добре ли си?
Къде е тя?
- Не знам. - Къде е тя?
Добре ли си?
- Всичко е наред.
Всичко е наред.
Добре си.
- Не, не, не, не.
Добре си.
- Подушва, диша тежко.
Какво е станало с лицето ти?
- За какво говориш?
Кървиш.
- Какво?
- Ето.
- Не, не, не, не.
(Птички чуруликат)
Дръматична музика.
- Не, не, не, не.
Не, не, не, не, не, не.
Превод и субтитри:
- Не, не, не, не.
- Аз го направих.
- Ти ли го направи?
Какво става?
Трябва да поговорим.
- Всички са обсебени от улични карти.
или в книги, или в архивите на окръга.
Никой не се е сетил да види инфраструктурата.
но Ашли го направи.
- Какво искаш да кажеш?
- Всъщност е брилянтна.
Разбрала е, че в началото на 1900 г.
този малък въглищен град беше най-вече електризиран.
Така че вместо да следваш пътища,
Тя разбра какво наистина трябва да търсим.
Захранващата мрежа.
- Точно така.
Това е нещото, което града никога не е искал да скрие.
Библиотеката е пълна с книги за държавната инфраструктура.
но точно една книга.
Всъщност има карта на оформленията на мрежата от 1923 г.
- Къде гледам?
- Сложи го един до друг с каквато и да е карта.
ясно се вижда границата да се смали.
Точно тук.
В тази посока има електропроводи.
но днес не е част от града.
Къде отиват?
- Не, не, не, не.
Там е Forest Road.
Ще го взема с мен.
Чакай, сега там ли отиваш?
Идвам с теб.
Не, не, не, не, не, не.
- Не, не, не, не.
Хей, Чък, готов ли си за близък план?
Не ми казвай, че си забравил.
Днес ще снимаме показанията ви.
Казах ти преди седмица.
- Сега не му е времето.
Мария не се чувства добре и...
- Слушай...
Разбирам, че сте били там.
минаваме през някои проблеми.
Този ми струва много пари.
И да го презаредя, щеше да ме върне.
Дай ми 30 минути.
- Мога да го направя.
- Как си, скъпа?
- Не съм бил по-добре.
Направи каквото трябва.
Всички знаем, че съм по-добър на камера.
Сигурен ли си, че си добре?
- Да.
Върви да търсиш Forest Road.
Ще сме добре.
- Не, не, не, не.
Отдалечихме се.
- Хей, една последна услуга?
Можеш ли да останеш тук с Мария, докато се върнем?
- Да.
Мислех, че ще ме помолиш да дойда с теб.
- Благодаря ви за всичко.
- Ако я намериш, ще ми бъдеш благодарен.
Неясното говорене продължава.
Дръматична музика.
- Не, не, не, не.
Какво става?
Можеш ли да я приближиш малко?
По-силно.
Качвай се по-силно.
Не ми харесва, изобщо не ми харесва.
Давай, давай.
Добре, да видим как изглежда.
Какво ще кажеш за нещо такова?
- Да, добре.
Добре, увеличете още малко.
Добре, изглежда страхотно.
Добре, Мария.
Моля те, представи се пред камерата.
- Казвам се Мария.
- А фамилното име?
- Казвам се Мария.
- Добре.
Кажи на камерата.
как разбра за мен и Бони Дейвис Риълти.
- Не, не, не, не.
Какво ще правим, ако това е къщата?
- Ще го изгорим.
На земята.
Може би трябваше първо да се обадим на някого.
Виж, Изи...
Ще намеря къщата.
Ако искаш да останеш, няма проблем.
Разбирам.
- Не, не, не, не.
- Давай, Мария.
Забелязах първия знак, че нещо не е наред.
Когато дъщеря ми се върна от училище, плачейки.
Съжалявам.
Мария, говориш за това как разбра за нас?
Искаш да знаеш как...
- Как разбра за Бони Дейвис Риълти?
Разбирам.
Имаш предвид снаха си, нали?
- Какво казах?
- Ти каза дъщеря.
Предполагам, че се чувства така между теб и Чък.
- Нека да започна отново.
След плача дойде кръвта.
Забелязах капки кръв в мивката в тоалетната.
- Не, не, не, не.
"Птичи гащета"
- Не, не, не, не.
Това е нейната къща.
Трябва да е.
Тъжна.
Искам да кажа какво й се е случило.
Отмъщава сто пъти.
Превод и субтитри:
- Не, не, не, не.
Не, не, не, не, не, не.
Скърцане на вратата.
- Не, не, не, не.
Откъде да започнем?
Потърсете нещо, което да потвърди, че това е къщата.
(Вятър свирука)
Трябваше да направя нещо.
Трябваше да им кажа какво са позволили да се случи.
беше отвратително.
В началото бях любезен със семейството на Кларк.
Толкова цивилно.
Не исках да нараня никого.
Написах писма с подробности за всяко насилие.
дъщеря ми е страдала.
Това трябваше да е краят.
Трябваше да е.
Но стана по-лошо.
Училището обеща да направи нещо.
Скърцане на вратата
...и така и не го направиха.
Отидох в градския съвет.
Те дори не ме виждат.
Музиката се затяга.
Написах толкова много писма.
Отидоха без отговор.
Отидох у тях.
- Нищо.
Нищо!
- Не, не, не, не.
Скърцане
- Не, не, не, не.
Тази къща беше 15 Роуз Лейн.
Изи!
Изи, Изи, трябва да тръгваме веднага.
Изи, Изи.
Изи.
Мария?
- Забелязах...
първия знак, че нещо не е наред.
Когато дъщеря ми се върна от училище...
плачете.
Коя е дъщеря ви?
- Мери.
А къде е Мери?
- Мъртъв!
- Не, не, не, не.
Добре ли си?
Не, не, не, не, не.
- Да.
Всички да вдигнат врява.
Да се разбием, да се развикаме.
- Не, не, не, не.
- Да.
- Не, не, не, не.
Пиано!
- Не, не, не, не.
Скърцане
- Какво?
Изи?
- Не, не, не, не.
Много съжалявам.
- Не, не, не, не.
Видях нещо.
- Не, не, не, не.
Чък.
Не, не, не, не, не.
Скърцане
Музиката се затяга.
- Не, не, не, не.
(Крещи и плачат)
Изи!
Не, не, не, не, не.
- Не, не, не, не.
(Софт ръмжене)
Дръматична музика.
- Не, не, не, не.
Превод и субтитри:
- Не, не, не, не.
Дръматична музика.
- Не, не, не, не.